Справа № 297/1908/20
13 квітня 2021 р. м. Ужгород
у справі № 297/1908/20 за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» на ухвалу Берегівського районного суду від 24 вересня 2020 року, головуючий суддя Михайлишин В.М., у справі за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 13 773,90 гривень
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року прийнято рішення :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» задовольнити.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року скасувати.
Справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Рішення було прийняте після розгляду колегією апеляційної скарги ТОВ «Закарпатгаз Збут» на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року, якою відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Закарпатгаз Збут».

Я погоджуюся із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Зокрема наголошую, що до заяви про видачу судового наказу Товариство додало ксерокопію з публікації в газеті «Новини Закарпаття» № 144 (4461) від 22.12.2015 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Якість наданої суду копії указаної публікації вкрай незадовільна, прочитати її неможливо, оскільки шрифт дрібний, розпливчастий і частково відсутній текст об`ємного договору, скопійованого п`ятьма блоками у вигляді 14 колонок тексту в газетному форматі на один аркуш формату А4.

Відповідно до п.7.1. Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 затверджено наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 N 55, документи виготовляють на конторській друкарській машинці або за допомогою комп`ютерної техніки. Подані у подальших положеннях розміри стосуються документів, які мають розмір шрифту 12 - 14 друкарських пунктів.

Стаття 163 ЦПК України встановлює вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу, які передбачають, серед іншого те, що в заяві повинен бути зазначений перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п. 5 ч. 2), до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.п. 3, 4 ч. 3).

Головуючий-суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України (ст. 165 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Заяву про видачу судового наказу за грошовою вимогою Товариство обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , який постачається на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та заборгувала оплату за спожитий газ.

Вищевказану публікацію Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам в газеті заявник подав суду в якості доказу існування таких договірних відносин і зазначив її в додатку. Тобто, заявник особисто кваліфікував надану ним публікацію тексту договору письмовим доказом.

У силу вимог п. 11 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, п.п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 43, ст. 44, ч.ч. 1, 5 ст. 81, ч.ч. 1, 2 ст. 83 та ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, з урахуванням наведених вище положень цивільного процесуального закону, - особа, яка звертається до суду про видачу судового наказу, може зробити це не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, зобов`язана подати суду всі наявні в неї письмові докази, зобов`язана виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу, повинна діяти добросовісно, зобов`язана не зловживати процесуальними правами в будь-який спосіб.

Письмовий доказ повинен бути належної якості з метою його використання в цивільному процесі, неможливість прочитати, ідентифікувати текст, з метою доведення якого до суду подається письмовий доказ, рівнозначна відсутності доказу. Зокрема, неналежна якість копії договору унеможливлює встановлення його умов, ґрунтуючись на яких заявник звертається у суд за видачею судового наказу.

Тим часом, саме такі обставини мали місце і правильно були встановлені головуючим-суддею суду першої інстанції в ухвалі від 24.09.2020, якою внаслідок невідповідності заяви про видачу судового наказу вимогам статті 163 ЦПК України у видачі наказу було відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу.

В силу своєї специфіки наказне провадження передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся у суд заявник, яке між іншим, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення. Саме дотримання формалізованої процедури звернення особи по видачу судового наказу уможливлює вирішення в наказному провадженні відповідної заяви по суті вимог. Специфіка наказного провадження в межах цивільного процесуального закону, який власне, передбачає сукупність обов`язкових формалізованих процедур, що забезпечують законний розгляд цивільних справ, відображена в Розділі ІІ ЦПК України.

Обов`язок подати суду всі наявні і в належній формі докази покладається саме на заявника. Саме заявник виконує цей процесуальний обов`язок, вільно розпоряджається своїми процесуальними правами та несе ризик наслідків за вчинення чи не вчинення процесуальних дій (ч. 4 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 та інші норми ЦПК України). У справі відсутні докази наявності будь-яких перешкод для заявника надати відповідний документ суду та іншому учаснику процесу.

Наведені обставини є достатніми для відмови у видачі судового наказу. Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували по суті висновок головуючого-судді суду першої інстанції щодо якості письмового доказу, який, на думку заявника, відображає умови укладеного договору. Посилання заявника на рух інших цивільних справ за подібних вимог є неприйнятним.

Належна оцінка інших обставин, доказів, якими обґрунтовувалася дана заява про видачу судового наказу можлива з урахуванням наявності договору, та за з`ясування умов, на яких виникли відповідні правовідносини.

Посилання апелянта стосовно порушення норм цивільного-процесуального закону, яких начебто припустився головуючий-суддя суду першої інстанції, вирішуючи інші заяви Товариства, не можуть бути предметом оцінки у цій справі, так-як не мають у ній правового значення і не спростовують вищевикладеного.

У контексті наведеного вважаю, що апеляційну скаргу слід було залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суддя Т.Ю. Бисага