КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року місто Київ.

Справа №750/2037/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6849/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Шкоріна О.І., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суд міста Києва від 02 лютого 2021 року (у складі судді Литвинової І.В, повний текст ухвали складено 05 лютого 2021 року) про закриття провадження.

в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Артемчук Тарас Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «СМЕНА», про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з вказаним позовом про зняття арешту з частки у розмірі 99, 00 % у статутному капіталі ТОВ «СМЕНА», номінальною вартістю 31 680 000, 00 грн., яка належить їй на праві особистої приватної власності, котрий накладений постановою від 28 лютого 2020 року у виконавчому провадженні № 61379356.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2020 року позов передано до Печерського районного суду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Артемчук Тарас Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «СМЕНА», про зняття арешту з майна.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 згідно поштової відмітки 22.02.2021 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд дійшов помилкового висновку щодо статусу ОСОБА_3 в виконавчому провадженні № 61379356, оскільки остання не є боржником за виконавчим провадженням, що вбачається з постанови про арешт майна від 28.02.2020 року. Враховуючи те, що ОСОБА_3 не є стороною виконавчого провадження, а предметом у справі № 750/2037/20 є спір про належність арештованого майна - частки у статутному капіталі ТОВ «СМЕНА» в розмірі 99,00 % не боржнику, а іншій особі, то вказаний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження згідно вимог ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права а саме ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 42, 48, 175 ЦПК України, та дійшов висновків які не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року відкрито у даній справі апеляційне провадження та надано учасникам 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали для подачі відзиву.

Відзиву на апеляційну скаргу в строк визначений судом подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання сторони та треті особи не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином .

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Неявка цих осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.. ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України. суд першої інстанції вважав встановленим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки заявлені позивачем вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, а повинні розглядатись в порядку оскарження дій державного виконавця у тому виконавчому провадженні, в якому арештовано майно.

З матеріалів справи вбачається, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є не доведеними.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича від 28.02.2020 року № 61379356 накладено арешт на належну боржнику ОСОБА_2 частку 99,00 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕНА» (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5, корп.2 ), номінальною вартістю 31 680 000,00 грн., яка зареєстрована за ОСОБА_3 , яка є його дружиною.

З тексту постанови вбачається, що з заяви стягувача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» виконавцем було встановлено, що частка в розмірі 99,00 % у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕНА» належна ОСОБА_3 є спільною сумісною з ОСОБА_2 власністю подружжя. При цьому при винесенні постанови про арешт виконавцем не перевірялось та не було встановлено підставу на якій ОСОБА_3 набула у власність частку в статурному капіталі товариства.

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» про звільнення майна з під арешту, посилаючись на те, що майно, на яке накладено арешт є її особистою приватною власністю.

Позов подано до боржника (чоловіка позивачки в шлюбі з яким придбавалось майно) та до стягувача за вимогами якого, арешт був накладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Позовна заява ОСОБА_3 складена та подана з дотриманням вищенаведених роз`яснень .

Крім того, суд дійшов помилкового висновку щодо статусу ОСОБА_3 в виконавчому провадженні № 61379356, оскільки остання не є боржником за виконавчим провадженням, що вбачається з постанови про арешт майна від 28.02.2020 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що при постановленні ухвали про закриття провадження суд допустив порушення норм процесуального права та дійшов висновків які не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так як ухвала про закриття провадження перешкоджає подальшому провадженню у справі , вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суд міста Києва від 02 лютого 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанову складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Желепа

Судді: О.І. Шкоріна

О.Ф. Мазурик