РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 квітня 2021 року Першотравневий районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Орчелота І.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бідник Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Мангушська центральна районна лікарня» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом комунального некомерційного підприємства «Мангушська центральна районна лікарня» (далі КНП «МЦРЛ») про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що він працює на посаді завідуючого хірургічного відділення в КНП «МЦРЛ» з 04.04.1978. З 1967 року він є учасником бойових дій. У 2020 році йому стало відомо, що він має право на додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів, як учаснику бойових дій. В поточному році він скористався цією відпусткою за 2020 рік. Він неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання йому грошової компенсації за попередні роки за невикористану ним додаткову відпустку, як учаснику бойових дій. Проте відповідач відмовив йому, мотивуючи тим, що додаткова відпустка не може бути перенесена та не підлягає компенсації. Таким чином, на його думку, відповідач протиправно порушив його право на нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки.

У зв`язку з цим він вимушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката, якому він сплатив 1500,00 грн. за надання адвокатських послуг. Крім того, своєю незаконною бездіяльністю відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яку він оцінює у 5000,00 грн., яка виражається у понесеному ним моральному стресі, він погано став спати вночі, хвилюється. За весь час роботи, він жодного разу не порушив трудову дисципліну, має безліч заохочень та нагород за сумлінну працю, є учасником бойових дій та інвалідом II групи і тепер вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав, тому що відповідач безпідставно відмовив в його законному праві на нарахуванні та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Просить визнати протиправною бездіяльність КНП «МЦРЛ» щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки; зобов`язати КНП «МЦРЛ» нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки; стягнути з КНП «МЦРЛ» на його користь у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. та витрати, сплачені за правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн.

Ухвалою судді Першотравневого районного суду Донецької області від 24.12.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача КНП «МЦРЛ» надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 , оскільки його вимоги є безпідставними. Обґрунтовуючи тим, що додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів учасникам бойових дій надається лише за календарний рік, не продовжується (не переноситься) у разі тимчасової непрацездатності працівника, не надається за минулий рік якщо працівник не скористався правом на неї у поточному році та не підлягає грошовій компенсації.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі, посилався на підстави, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача КНП «МЦРЛ» за довіреністю Бідник Н.А. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Посилалася на підстави, викладені у відзиву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 останнього 04.04.1978 зараховано на посаду хірурга в Першотравневу ЦРЛ (а.с. 5-7), яка перейменована шляхом перетворення в КНП «Мангушська центральна районна лікарня», де і працює по теперішній час.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до посвідчення УБД серії НОМЕР_1 , виданого 10.01.1997 та посвідчення УБД серії НОМЕР_2 , виданого 04.04.2005, має статус учасника бойових дій безстроково (а.с. 8).

Позивач зазначає, що в період з 2015 по 2019 роки він не скористався своїм правом на додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, а також не отримав за неї грошової компенсації.

Згідно ст.77-2 КЗпП України учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Право учасника бойових дій на додаткову оплачувану відпустку закріплено також п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».

Згідно з п.12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надається використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік;

Щодо заміни невикористаної відпустки грошовою компенсацією, то це питання врегульоване ст.83 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки».

Так, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

В роз`ясненнях, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть.

Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки підлягають поділу на частини та грошовій компенсації.

Таким чином, виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Види щорічних відпусток наведені пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки». До них належать: щорічна основна відпустка (стаття 6 Закону), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону), додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону), інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» Закону України «Про відпустки», тому вона не належить до виду щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток.

Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем (роз`яснення Мінсоцполітики щодо застосування окремих норм законодавства про відпустки від 18.08.2016).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому цю компенсацію, задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають, у задоволені вимог позивача про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

Витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 гривень позивачу не відшкодовуються у зв`язку з прийняттям судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати, що складаються з судового збору, слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Мангушська центральна районна лікарня» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.04.2021.

Суддя Ю.В. Молонова