Справа № 161/9054/20 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/508/21 Категорія: 11 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Опейда В.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона разом зі своєю родиною проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності її матері ОСОБА_5 .

Позивачка також зазначала, шо її сусідка ОСОБА_4 , яка проживає по сусідству в житловому будинку АДРЕСА_1 , встановила на межі суміжних земельних ділянок паркан із металевого профілю з порушенням будівельних та санітарних норм, шо призвело до недостатнього освітлення та провітрювання земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, в якому проживає її родина. Також позивачка зазначала, що паркан із металевого профілю має неестетичний вигляд, так як він облаштований із іржавих металевих конструкцій, які не пофарбовані.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивачки без задоволення.

У судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і просив рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, що будь-які права та інтереси останньої внаслідок облаштування відповідачкою ОСОБА_4 огорожі з металевого профілю порушені не були, а тому вона не має право звертатися в суд із зазначеними позовними вимогами.

Проте такі висновки місцевого суду зроблені з порушенням вимог закону.

Кожна особа, як передбачає частина 1 статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цим правом наділена також особа, яка має речове право на чуже майно, володіє ним на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі в силу статті 396 ЦК України.

Пунктом 1 частини 1 статті 395 ЦПК України передбачено, що речовим право на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Отже, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має право також вимагати усунення перешкод у користуванні цим майном.

Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати усунення перешкод у користуванні цим майном.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 926/2226/17 та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 597/1070/15-ц.

За матеріалами справи встановлено, що 22 серпня 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу матір позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 купила незавершене будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , готовність нерухомого майна складала 92 відсотки (а.с.7).

Судом також установлено, що у цьому житловому будинку окрім власника житлового будинку ОСОБА_5 зареєстровані і проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_1 - позивач у справі, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.8-9).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що вона разом зі своєю родиною проживає в житловому будинку, власником якого є її матір ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_4 , облаштувала на межі суміжних земельних ділянок огорожу з металевого профілю, чим створила перешкоди у користуванні як житловим будинком так і земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивачка ОСОБА_1 на законних підставах користується земельною ділянкою і житловим будинком по АДРЕСА_1 , а тому вона як законний користувач нерухомим майном має право звернутися до суду із позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні зазначеним нерухомим майном.

Нормами статті 41 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. З урахуванням загальних принципів, передбачених практикою ЄСПЛ, слід зауважити, якщо в Конвенції прямо не визнається право на здорове та спокійне середовище для життя, то у випадках, коли людина безпосередньо і серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (поведінка сусідів, функціонування промислових об`єктів тощо), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Порушення права на повагу до житла не обмежується конкретними фізичними порушення, такими як несанкціоноване проникнення в будинок особи, а також включає такі посягання, які не є конкретними чи фізичними, наприклад, шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися зручностями свого житла. Такі порушення слід розглядати не лише в аспекті права особи на матеріальний об`єкт/простір, але і як право на отримання задоволення від користування таким об`єктом. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла слід визначити чи досягнули незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення для втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від всіх обставин справи, таких як інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.

Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб. Не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

За положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадкам.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 598/1708/18 провадження № 61-1529св19.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначала, що відповідачка ОСОБА_4 облаштувала на межі земельних ділянок огорожу з металевого профілю, висота якого перевищує 2,0 метри, чим створює перешкоди у користуванні нерухомим майном, оскільки це призвело до неналежного освітлення земельної ділянки та провітрювання суміжних земельних ділянок.

У своєму листі на ім`я ОСОБА_1 начальник відділу архітектурно будівельного контролю Луцької міської ради зазначив, що на межі сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 облаштовано два паркани: із бетонних плит та із металевого профілю. Висота паркану із металевого профілю перевищує 2,9 метри і становить 2,2 метри та 2,21 метри. Відповідно до пункту 6.7 Державних будівельних норм Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 метри на межі сусідніх земельних ділянок та не більше 2,5 метри на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій (а.с.11).

Крім того, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 серпня 2020 року висота встановленої з металевого профілю огорожі на межі сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_2 і по АДРЕСА_1 становить від 1,85 метри в південній частині домоволодінь до 2,5 метри в північній частині домоволодінь. Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН Б.2.2 12:2019, пункту 6.7 ДБН В.2.2-5:2011 висота огорожі на межі суміжних земельних ділянок не повинна перевищувати 2,0 метри від рівня землі. Конструкція огорожі має забезпечувати нормативну інсоляцію житлових будинків та провітрювання суміжних територій. При цьому проектування огорожі необхідно виконувати згідно із стандартами, каталогами сертифікованих виробів, проектами індивідуального проектування (а.с.68-77).

Отже, судом встановлено, що огорожа з металевого профілю на межі суміжних земельних ділянок облаштована з порушенням Державних будівельних норм, що призвело до незабезпечення інсоляції житлових будинків і провітрювання суміжних територій.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи представника відповідачки про те, що зазначений висновок судової будівельно-технічної експертизи не є належним доказом по справі, оскільки експертиза проведена не на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За змістом частини 5 статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи виготовлений на замовлення позивачки ОСОБА_11 , а тому він є належним і допустимим доказом у цій справі.

У зв`язку із доведеним незабезпеченням нормативної інсоляції житлових будинків і провітрюванням суміжних територій внаслідок встановлення відповідачкою огорожі з металевого профілю, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що відповідачка такими діями порушила правила добросусідства, така огорожа порушує право позивача на користування зручностями земельної ділянки і житлового будинку, що в свою чергу є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що якщо такі незручності перевищують звичайні труднощі співмешкання з сусідами (Apanasewich проти Польщі, пункт 98), вони можуть перешкоджати мирному користуванні житлом, незалежно від того, спричинені вони приватними особами, промисловою діяльністю чи державними установами (Martinez проти Іспанії, пункт 42 і 51).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 .

Рішення суду першої інстанції постановлено з неправильними застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому судове рішення слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_11 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном задовольнити.

Усунути перешкоди позивачці ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення відповідачкою ОСОБА_4 огорожі з металевого профілю на межі земельних ділянок між житловим будинком АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді