Провадження № 2/161/761/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідач Ляда О.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) про зняття арешту з майна. Просить суд скасувати арешт на невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми боргу в розмірі 49 165,39 гривень, Першим відділом ДВС Луцького МУЮ; Код 35041461, 43000 Волинська область, Луцьк, вулиця Винниченка, 27а, тел. (03322) 72-41-38, 72-41-49, 72-41-33, 72-41,54, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 18 травня 2010 року старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Манько Тарас Вікторович. Виключити з «Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна» міститься запис про накладення арешту «невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми боргу в розмірі 49 165,39 гривень, Першим відділом ДВС Луцького МУЮ; Код 35041461, 43000 Волинська область, Луцьк, вулиця Винниченка, 27а, тел. (03322) 72-41-38, 72-41-49, 72-41-33, 72-41,54, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 18 травня 2010 року старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Манько Тарас Вікторович» з підстав, викладених в позовній заяві.

07 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження б/н від 18 травня 2010 року старшого державного виконавця Манькут Т.В. та арешт на невизначене нерухоме майно в межах суми боргу 49 165,39 гривень.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову на скасування арешту майна. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

На підставі постанови старшого державного виконавця першого ВДВС Луцького МУЮ Манькута Т.В. про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника) від 18 травня 2010 року з примусового виконання рішення суду від 24 листопада 2009 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 , в межах суми боргу в розмірі 49 165,39 гривень.

Виконавчий лист № 2-7358/09 був повернутий стягувачу 24 червня 2011 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Арешт з майна боржника, накладений в рамках даного виконавчого провадження, не знятий.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник ОСОБА_3 не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі, за наслідками розгляду якого виданий виконавчий лист № № 2-7358/09 він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна, а тому просив зняти арешт з належного йому майна, а в подальшому - скасувати постанову державного виконавця.

Як встановлено судом, підставою обтяження майна позивача є постанова старшого державного виконавця першого ВДВС Луцького МУЮ Манькута Т.В. про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника) від 18 травня 2010 року з примусового виконання рішення суду від 24 листопада 2009 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 , в межах суми боргу в розмірі 49 165,39 гривень. У вказаному виконавчому провадженні в якому позивач ОСОБА_1 є солідарним боржником.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

При цьому посилання позивача в позовній заяві на ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265, 447 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до Першого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) про зняття арешту з майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі виготовлено

19 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Ковтуненко