Справа № 524/9578/17
Провадження №2/524/8/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участю: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., - представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , - представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання удаваними договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання удаваними договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки.

Позивачі зазначали, що 13 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , як представником відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Даним договором було передбачено розстрочку оплати суми у 574 000 грн. до 01 липня 2014 року та до 01 листопада 2014 року, у момент укладення договору позивачем ОСОБА_2 було сплачено продавцю ОСОБА_7 кошти у розмірі 4100 грн.

Вказували, що згідно договору купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 продав належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 46 500 доларів США. Із даної суми, 3 500 доларів США позивачем ОСОБА_2 були переведені на депозитний рахунок продавця ОСОБА_7 за довіреністю, виданою ним же на її ім`я.

З метою виконання умов договору від 30 жовтня 2013 року, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 06 жовтня 2014 року передала у власність ОСОБА_7 належну їй квартиру АДРЕСА_3 .

Відтак, позивачі вважають, що вони повністю розрахувалися із продавцем і згодом, а саме 15 жовтня 2014 року, нотаріусом було здійснено реєстрацію права власності на будинок за відповідачами.

Вказують, що реєстрація права власності на відповідачів відбулася по причині того, що її ОСОБА_2 зять - ОСОБА_4 повідомив її дочку ОСОБА_5 про намір розірвати шлюб з нею, якщо вона та її чоловік, за кошти яких і були придбані житловий будинок з господарськими будівлями, будуть зазначені, як його покупці (власники). Спочатку між ними була домовленість щодо того, що в придбаному будинку будуть проживати вони та відповідачі, а також діти дочки позивача ОСОБА_2 від першого шлюбу.

13 грудня 2013 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки, оформленої на ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_2 за 6 тис. доларів США придбала земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з метою запобігання затопленню ділянки та будівель (буд. АДРЕСА_4 ). Для купівлі були використані її кошти, а зять ОСОБА_4 лише формально значився покупцем в договорі з наведених причин.

Позивачі вважають, що, оскільки нерухоме майно та земельні ділянки були придбані за їх кошти, то саме вони, позивачі, і є покупцями, а відповідачі лише відігравали роль покупців, отримавши кошти для розрахунку від них. Вказують, що договори укладалися саме таким чином, щоб приховати його дійсну правову природу.

Просили визнати удаваними:

- договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_4 , що був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та який був посвідчений 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., в частині покупців та визнати позивачів покупцями вказаного майна, визнавши на ними право власності на нього;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , що був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та який був посвідчений 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., в частині покупців та визнати позивачів покупцями вказаного майна, визнавши на ними право власності на нього;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 та який був посвідчений 13 грудня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., в частині покупців та визнати позивачів покупцями вказаного майна, визнавши на ними право власності на нього.

Ухвалою судді від 18 грудня 2017 року було відмовлено позивачам у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву було залишено без руху (т. 1 а.с. 29).

19 січня 2018 року до суду від позивачів було подано заяву про усунення недоліків (т. 1 а.с.40).

Ухвалою судді від 22 січня 2018 року позовну заяву було залишено без руху (т. 1 а.с. 45-46).

06 лютого 2018 року до суду від позивачів було подано заяву про усунення недоліків (т. 1 а.с. 49).

Ухвалою судді від 07 лютого 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено сторін у справі та третіх осіб (т. 1 а.с. 69).

05 березня 2018 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 про витребування доказів (т. 1 а.с. 74).

06 березня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову (справа № 524/9578/17, провадження № 2з/524/15/18).

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року витребувано від приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. оригінали документів, призначено справу до розгляду, направлено судове доручення про надання правової допомоги до Компетентного суду РФ щодо здійснення окремих процесуальних дій, зокрема для вручення відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 копії позовної заяви з додатками, проведення їх опитування та надання ними доказів. Провадження у справі було зупинено до отримання відповіді на окреме доручення (т. 1 а.с. 78).

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року було накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 , на земельну ділянку пл.. 0,0603 га за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку пл. 0,0804 га за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 89-90).

21 вересня 2018 року до суду від Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надійшли документи на виконання окремого процесуального доручення стосовно ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 104-113).

12 жовтня 2018 року до суду від Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надійшли документи на виконання окремого процесуального доручення стосовно ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 115-240).

Ухвалою суду від 02 січня 2019 року було поновлено провадження у справі, призначено судовий розгляд (т. 2 а.с. 14).

04 лютого 2019 року до суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 30-33).

Вказував, що в травні 2013 року знаходився разом із дружиною, відповідачем по справі ОСОБА_5 , у м. Кременчуці, де вирішували питання придбання житлового будинку на території міста. Розглядали пропозицію щодо купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , власником яких був ОСОБА_7 , який в той час працював в м. Ноябрську, Ямало-Ненецького автономного округу РФ. Оскільки вони разом із дружиною також проживали в РФ, то в подальшому узгоджували деталі та умови купівлі-продажу на території цієї країни. З травня 2013 року по жовтень 2013 року ОСОБА_7 працював в м. Ноябрську, з ним домовилися про розмір авансового внеску вже на території РФ. При цьому, він ОСОБА_4 , залишив в Україні довіреність на ім`я позивача ОСОБА_2 від 07 червня 2013 року, якою надав останній право продати його нерухомість у м. Кременчуці, так як не був впевнений у тому, чи вистачить коштів на купівлю будинку і земельної ділянки по проїзду Великокохнівському. У зв`язку із цим, він оформив Договір кредитування № 180117963/13ПБ від 28 жовтня 2013 року. Ціну продажу узгодили із ОСОБА_7 , зокрема: - продаж будинку - 574 000 грн., продаж земельної ділянки 820 000 грн. Після узгодження ціни ОСОБА_7 повернувся в Україну для підписання договорів. Із останнім домовилися про поетапне погашення вартості нерухомості.

Зазначав, що кошти перераховувалися ним особисто на рахунок ОСОБА_7 , відкритого на його ім`я в «Запсібкомбанк» м. Тюмень. Так, 19 жовтня 2013 року сплатив на рахунок ОСОБА_7 1 500 000 рублів та 110 000 рублів. Після цього, оформили довіреність у нотаріуса м. Салехард, якою надали ОСОБА_2 право підписати від їх імені, його та дружини, договори купівлі-продажу нерухомості із ОСОБА_7 .

Так як коштів не вистачало для придбання будинку і земельної ділянки за обумовленою ціною, 28 жовтня 2013 року оформив зазначений вище Договір кредитування. Оформленням договорів займалася позивач ОСОБА_2 , оскільки вони не могли повернутися в Україну.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 продала належну позивачу ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 за 37 000 доларів США, із яких 35 000 доларів США за його дорученням вона перерахувала на рахунок ОСОБА_7 .

Вказував, що виключно для цього випадку перерахування коштів від продажу його квартири, а не квартири ОСОБА_1 , яку він продав аж 12 листопада 2013 року, 04 листопада 2013 року ОСОБА_7 було видано довіреність ОСОБА_2 на право поповнення його депозитного рахунку, відкритого в Дунаєвському відділенні «Райффайзен Банк «Аваль». 16 липня 2014 року в рахунок оплати за договорами купівлі-продажу, перерахував ОСОБА_7 340 000 рублів, а 26 вересня 2014 року перерахував йому 775 000 рублів. 06 жовтня 2014 року ОСОБА_7 оформив нотаріальну заяву про повну оплату вартості нерухомості та про відсутність жодних до них претензій щодо розрахунків.

Щодо договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 13 грудня 2013 року по АДРЕСА_1 , то наведене майно він купив особисто у ОСОБА_8 , гроші були передані в присутності нотаріуса, ні ОСОБА_2 , ні будь-хто інший при укладанні договору і розрахунках присутнім не був.

Звертає увагу, що твердження позивачів про передачу ними квартири ОСОБА_7 в рахунок оплати за спірними договорами не відповідає дійсності, квартира була продана останньому і перейшла у його власність на оплатній основі.

Крім того, звертає увагу, що за їх рахунок утримувався спірний будинок і земельна ділянка. У користуванні позивачів була банківська картка ОСОБА_5 і за період з 2013 року по 2016 рік було знято коштів у сумі 259 233 грн. З його карткового рахунку було знято з 01 січня 2015 року по 01 листопада 2018 року 157 953 грн., а також ОСОБА_2 через банківську систему «Золота Корона» було переведено в період з 2015-2016 років 63 000 грн. та 61 000 грн.

Просив застосувати строки позовної давності за вимогами позивачів та відмовити у задоволенні позову.

21 лютого 2019 року до суду від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 58-62).

Вказували, що за твердженням відповідача ОСОБА_4 він сплатив ОСОБА_7 особисто 3 110 000 рос.рублів, що в еквіваленті становить 818 552 грн. Однак, із п. 3 Договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2013 року вбачається, що продаж було вчинено за 574 000 грн., з яких в момент укладення договору сплачено 284 950 грн. Відтак, в договорі та в будь-якому іншому документі відсутні дані про те, що кошти, які відповідач, нібито, направляв ОСОБА_7 станом на день укладення договору, це кошти саме в рамках оплати вартості нерухомості. В договорі відсутні дані про отримання покупцем коштів до його укладання. Більше того, договором передбачалася подальша розстрочка по сплаті: до 01 липня та до 01 листопада 2014 року.

Звертають увагу, що аналогічною є ситуація з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2013 року, оскільки в ньому також не сказано жодного слова про отриману ОСОБА_7 суми до його укладання. Навпаки, в п. 8 Договору зазначено, що в момент укладання договору покупець отримав 8200 грн., а решту суми по 405 900 грн. до 01 липня 2014 року та 405 900 грн. до 01 листопада 2014 року.

Вказують, що в обох договорах вбачається, що від імені покупця їх підписала ОСОБА_10 , відтак і кошти в якості перших внесків сплатила саме вона.

Інші зазначені позивачами доводи у відповіді на відзив є повторенням позовної заяви.

Остаточно просили позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року було залучено до у часті у справі третьою особою без самостійних вимог приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Ганночку О.В. (т. 2 а.с. 67).

10 квітня 2019 року до суду від представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 було подано письмове заперечення (т. 2 а.с. 79-82), в якому наявні обставини і доводи, які є тотожними зазначених у поданому раніше відзиву на позов.

10 червня 2019 року до суду від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було подано заяву про виклик свідків (т. 2 а.с. 103-108).

09 вересня 2019 року до суду від представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 було подано клопотання про долучення до справи письмових доказів (т. 2 а.с. 164-168).

06 листопада 2019 року до суду від представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 було подано клопотання про допит свідка (т. 2 а.с. 180) та про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 193-213).

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року було залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , витребувано письмові докази від приватних нотаріусів Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. та ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 224).

08 січня 2020 року до суду від приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. надійшли витребувані судом письмові докази по справі (т. 3 а.с. 1-92).

16 березня 2020 року до суду від відповідача ОСОБА_7 надійшла заява та письмові пояснення по суті позову( т. 3 а.с. 130).

13 липня 2020 року до суду від приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. надійшли витребувані судом письмові докази по справі (т. 3 а.с. 204-215).

17 вересня 2020 року до суду від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення по справі (т. 4 а.с. 5-7) та від відповідача ОСОБА_8 письмові пояснення по справі (т. 4 а.с. 12-14).

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_9 , а також їх представник у судовому засіданні 13 квітня 2021 року ОСОБА_12 заявлений позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 проти позову заперечувала, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_8 проти позову не заперечував, посилаючись на обставини та підстави, викладені у письмових поясненнях по справі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не прибули. Просили справу розглядати за їх відсутності та за участі їх представника ОСОБА_6 . Проти позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не прибув. У поданій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти позову заперечував, посилаючись на обставини та підстави, викладені у письмових поясненнях по суті позову. Просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи приватні нотаріуси Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г. та ОСОБА_11 у судове засідання не прибули. Кожний окремо просили справу розглядати без їх участі. При розгляді справи покладалися на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, представників сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 (далі Продавець) та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по довіреності, посвідченій 19 жовтня 2013 року ОСОБА_13 , нотаріусом нотаріального округу міста Салехард Ямало-Ненецького автономного округу за № 4-2442 (далі - Покупці) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами за адресою: АДРЕСА_4 та вцілому складається з: житлового будинку житловою площею 83,6 кв.м., загальною площею 254,6 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0844 га (т. 3 а.с. 2-3). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г.

За п. 3 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 жовтня 2013 року, продаж вчинено за 574 000,00 грн., з яких 4 100,00 грн. покупці сплачують продавцю під час укладання договору; 284 950,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити в строк до 01 липня 2014 року, а решту суми, а саме 284 950,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити в строк до 01 листопада 2014 року. При цьому, сторони домовилися, що факт повного розрахунку за цим договором буде підтверджуватися заявою Продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

Згідно п. 9 цього ж Договору, за домовленістю сторін право власності на Об`єкт нерухомості виникає у Покупців після нотаріального посвідчення цього договору, повного розрахунку за Об`єкт нерухомості у відповідності до умов договору та державної реєстрації права власності Покупців відповідно до закону.

30 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 (далі Продавець) та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по довіреності, посвідченій 19 жовтня 2013 року ОСОБА_13 , нотаріусом нотаріального округу міста Салехард Ямало-Ненецького автономного округу за р № 4-2442 (далі - Покупці) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0844 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (т. 3 а.с. 45-46). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г.

За п. 8 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, продаж вчинюється за 820 000,00 грн., з яких 8 200,00 грн. покупці сплачують продавцю під час укладання цього договору, 405 900,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити продавцю в строк до 01 липня 2014 року, а решту суми, а саме 405 900,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити продавцю до 01 листопада 2014 року. При цьому, сторони домовилися, що факт повного розрахунку за цим договором буде підтверджуватися заявою Продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

Право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок, що розташований на земельній ділянці, підтверджується даними з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 107343715 від 13.12.2017 року (т. 1 а.с. 17-23).

Як було встановлено судом, укладаючи від імені відповідачів договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, позивач ОСОБА_2 діяла від їх імені на підставі довіреності, виданої 19 жовтня 2013 року нотаріусом м. Салехард Ямало-Ненецького автономного округу, РФ, ОСОБА_13 (т. 3 а.с. 31).

Так, за даною довіреністю, ОСОБА_2 було надано право придбати за ціною та на умовах за її розсудом земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , а також оформити і зареєструвати право їх спільної власності на зазначені об`єкти нерухомості.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 , зокрема, вказував, що за договором купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2013 року продав належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 46 500 доларів США, з яких 35 000 доларів США перевів на депозитний рахунок ОСОБА_7 за довіреністю, виданою ним на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 у позові вказувала, що з метою виконання умов договору від 30 жовтня 2013 року, вона, за договором купівлі-продажу від 06 жовтня 2014 року продала ОСОБА_7 належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Надаючи оцінку твердженням позивачів, суд зазначає наступне.

У матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2013 року (т, 1 а.с. 10-11), за якою ОСОБА_1 продав ОСОБА_14 належну йому квартиру АДРЕСА_7 за 46 500,00 доларів США.

Доказів того, що ОСОБА_1 перевів на депозитний рахунок ОСОБА_7 35 000 доларів США із отриманих грошових коштів внаслідок продажу власної квартири матеріли справи не містять.

Крім того, суд враховує і той факт, що ОСОБА_7 04 листопада 2013 року видавав на ім`я ОСОБА_2 довіреність на право поповнювати нею, відкритий на його ім`я Депозитний рахунок в Дунаєвському відділенні Хмельницького ОД АТ «Райффайзен банк «Аваль» (т. 1 а.с. 8). Доказів видачі довіреності ОСОБА_7 також і на ім`я ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також не надано доказів продажу ОСОБА_7 належної ОСОБА_2 квартири, та того, що кошти у разі продажу були перераховані ОСОБА_7 в рахунок виконання умов договору купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою від 30 жовтня 2013 року.

Як було встановлено судом, 19 жовтня 2013 року, тобто до укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідачем ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_7 було перераховано кошти у розмірі 1 500 000,00 рос. рублів та 110 000,00 рос.рублів, що постає із прибуткового касового ордеру № 750 від 19.10.2013 року та № 1587 від 19 жовтня 2013 року (т. 1 а.с. 197, 199).

Цього ж дня, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали нотаріальну довіреність на ім`я ОСОБА_2 на право придбання будинку і земельної ділянки у АДРЕСА_4 .

Судом також було встановлено, що 23 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 , яка діяла по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Ганночкою О.В. від імені ОСОБА_4 (продавець), та ОСОБА_15 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , що належала ОСОБА_4 . Продаж було вчинено за 80 000,00 грн. (т. 2 а.с. 50-51).

Крім того, стороною відповідачів було надано копію договору кредитування № 180117963/13ПБ від 28 жовтня 2013 року, за яким Акціонерний Західно-Сибірський комерційний банк «Запсибкомбанк» надало ОСОБА_4 кредит у розмірі 1 500 000 рос.рублів на споживчі потреби (т. 1 а.с. 139-142).

Цього ж дня, 28 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_7 кошти у розмірі 1 500 000 рос. рублів, що постає із прибуткового касового ордеру № 641 від 28.10.2013 року (т. 1 а.с. 195).

Тобто, до укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_4 було перераховано ОСОБА_7 коштів на суму 3 110 000,00 рос. рублів, що в еквіваленті до гривні України становить фактично 784 653,00 грн. (курс НБУ на 28 жовтня 2013 року становив: 1 рубль=0,2523 гривні).

16 липня 2014 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_7 347 000 рублів, що постає із прибуткового касового ордеру № 15238 від 16.07.2014 року (т. 1 а.с. 202).

26 вересня 2014 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_7 774 000 рублів, що постає із прибуткового касового ордеру № 22841 від 26.09.2014 року (т. 1 а.с.204).

З метою виконання окремих процесуальних дій, доручених Автозаводським районним судом м. Кременчука, Салехардським міським судом Ямало-Ненецького автономного округу було вручено копію позовної заяви ОСОБА_5 .

Із поданого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заперечення на позовну заяву постає, що з позовом вони не погоджуються та вказують, що ОСОБА_4 особисто вирішував питання щодо придбання будинку та земельної ділянки із ОСОБА_7 на території РФ, і ними остаточну вартість будинку та земельної ділянки було погоджено у розмірі - 1 394 000,00 грн., що еквівалентно становить - 5 297 200,00 російських рублів, і що на виконання досягнутої домовленості ОСОБА_4 особисто ОСОБА_7 було виплачено 4 233 000,00 російських рублів або 1 113 947 000,00 грн.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 продала належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 за 37 000 доларів США, із цих коштів вона 35 000 доларів перерахувала на рахунок ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 7).

Вказували, що з урахуванням коштів за продану квартиру, належну ОСОБА_4 у 279 755,00 грн., сума виплат ОСОБА_7 склала 1 393 702,00 грн., що з урахуванням валютних змін становить 1 394 000,00 грн. і є вартістю житлового будинку та земельної ділянки, придбаних у ОСОБА_7 .

Аналогічні пояснення були надані у судовому засіданні представником відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Відповідачем ОСОБА_7 до суду було подано нотаріально посвідчену заяву (т. 3 а.с.222-223), в якій він повідомив, що у травні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після огляду його будинку АДРЕСА_4 , вирішили його придбати. Щодо його вартості та умов укладання переговори вели на території РФ, оскільки і він, і ОСОБА_4 проживали та працювали у цій країні. Узгодивши ціну, домовилися про поетапну оплату. При цьому, ОСОБА_4 запевняв, що у разі нестачі коштів, він має намір продати належне йому майно у м. Кременчуці, за рахунок якого його довірена особа ОСОБА_2 перерахує кошти на рахунок, який він сам вкаже. Коли перебував на території України, зустрівся із ОСОБА_2 для укладання договорів, але за узгодженням зазначили як отримані ним кошти за будинок 4 100 грн. (еквівалент 500 доларам США), а за землю 8 200 грн. (еквівалент 1000 доларів США).

Вказував у заяві, що безпосередньо від ОСОБА_2 в момент підписання договорів коштів не отримував. ОСОБА_4 повідомив йому, що ОСОБА_2 продала його квартиру і готова перерахувати кошти, але для цього необхідно оформити довіреність на право поповнювати його рахунок в Україні.

Зазначає у заяві, що, пізніше, всі розрахунки велися на території Росії, де він на свій рахунок отримав від ОСОБА_4 декілька грошових переказів на суму 4 233 000 російських рублів, що в еквіваленті становить 1 113 947 грн. За взаємно згодою вирішили вважати зобов`язання по оплаті договорів купівлі-продажу будинку та землі виконаними. Для того, щоб власники зареєстрували своє право власності, він по приїзду у м. Кременчук оформив у нотаріуса відповідну заяву від 06.10.2014 року.

Судом було досліджено нотаріальну заяву ОСОБА_7 від 06 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 138), відповідно до якої він стверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснили повний розрахунок за житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами та земельну ділянку площею 0,0844 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 у відповідності до умов Договорів купівлі-продажу від 30 жовтня 2013 року. Загальна сума коштів, отриманих ним за цими договорами складає 1 394 000,00 грн. Будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за вищевказане нерухоме майно, він до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не має.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 пояснила, що за рахунок самих відповідачів утримувався і спірний житловий будинок та земельна ділянка, оскільки у користуванні позивачів знаходилася банківська картка ОСОБА_5 .

Судом було досліджено виписки по картковому рахунку (т. 1 а.с. 143-168) за 2013-2016 роки, відповідно до яких картковий рахунок поповнювався грошовими коштами, переважно у м.Салехард РФ, а зняття грошових коштів відбувалося у м. Кременчуці. Загалом зняття коштів відбулося на суму 1 209 132 російських рубля, що в еквіваленті становить приблизно 259 233,00 грн.

При цьому, самі позивачі не заперечували той факт, що відповідач ОСОБА_5 весь цей час проживала саме у м. Салехард РФ.

Як постає із чеків про переказ грошових коштів (т. 1 а.с. 169-194), від відповідача ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 здійснювалися постійні грошові перекази у період з 2015-2016 роки та здійснювалося зняття грошових коштів у м. Кременчуці у 2017 році роки (т. 2 а.с. 34-46).

Суд також встановив, що 13 грудня 2013 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0603 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 204-205). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В.

За п. 2.1. вказаного договору, продаж було вчинено за домовленістю сторін за 21 700,00 грн., які Продавець отримав від Покупця в повному обсязі до підписання Договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 стверджувала, що розрахувалася із ОСОБА_8 особистими грошовими коштами у розмірі 6 000 доларів США, про що останній надав їй розписку.

До матеріалів позовної заяви позивачем ОСОБА_2 було додано копію розписки, без дати її написання, за якою ОСОБА_8 , нібито, отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 6000 доларів США за продаж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 111).

У судовому засіданні 29 липня 2020 року відповідач ОСОБА_8 суду пояснив, що раніше житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 належав йому, потім він продав його ОСОБА_7 , подробиць продажу житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_7 - ОСОБА_2 він не знає. Знає, що ОСОБА_2 там постійно проживала, гроші за продаж земельної ділянки брав за тиждень до кінця 2013 року у розмірі - 6 000 доларів США у ОСОБА_2 . Ніякої розписки при цьому він їй не давав, чиї кошти не знає, це питання не обговорювалося.

Судом також було враховано, що відповідно до пасажирської митної декларації (т. 2 а.с. 211-213), ОСОБА_4 ввіз на територію України 18 травня 2013 року кошти у розмірі 27 000 доларів США та 346 000 російських рублів. Із письмових пояснень відповідача ОСОБА_5 вбачається, що її чоловік ОСОБА_4 ввезені кошти залишив зберігатися у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Із цих коштів у грудні 2013 року ним особисто було придбано земельну ділянку у ОСОБА_16 , потім купувалися будівельні матеріали, придбавалися дерева та кущі, система поливу тощо. Деякі чеки виписувалися на її чоловіка ОСОБА_4 , деякі чеки ОСОБА_2 переписала на своє ім`я, оскільки отримувала товар саме вона, внаслідок закінчення відпуски у них (відповідачів) і повернення їх до Росії.

У своїй заяві від 10 червня 2019 року із додатками (т. 2 а.с. 103-108) позивач ОСОБА_2 вказувала, що витрачала власні значні кошти на утримання будинку, оплати товарів, придбання матеріалів для будівництва альтанки та парапету, придбання побутової техніки, плитки, поливу, озеленення території та надано чеки.

Із досліджених у судовому засіданні доказів (т. 2 а.с. 109-136), постає, що за придбані у 2013-2016 роках товари та надані послуги було сплачено переважно ОСОБА_2 . Позивач вказувала, що нею було витрачено власних коштів на суму 461 630,00 грн.

Доказів спроможності нести такі витрати позивачем ОСОБА_2 суду не надано, враховуючи той факт, що відповідно до довідки за № 6468 від 08 грудня 2017 року, остання перебуває на обліку в Кременчуцькому об`єднаному УПФУ Полтавської області та отримує пенсію, розмір якої за період із січня 2017 року по грудень 2017 року склав 25 485,63 грн. (т. 1 а.с. 16).

Суд враховує також той факт, що відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10046/18, провадження № 22-ц/814/1533/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_17 про стягнення безпідставно отриманих коштів, апеляційним судом було встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 07 червня 2013 року, виданої ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , остання, 18 лютого 2016 року здійснила продаж належного на праві власності ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,0468 га. за адресою: АДРЕСА_8 . За умовами договорів продаж будинку вчинено за 68 200 грн., а земельної ділянки за 30 139 грн. Отримані від продажу кошти ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_4 .

При цьому постановою Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у вказаній справі було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти, отримані від продажу майна у розмірі 98 339 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6 167,07 грн. та судові витрати.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19).

Отже вказані обставини, які були встановлені апеляційним судом у постанові від 15 липня 2020 року, не потребують повторного встановлення і дослідження.

Звертаючись до суду із позовом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати удаваними договори купівлі-продажу від 30 жовтня 2013 року житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в частині покупців, визнати їх покупцями вказаного майна та визнати на ними право власності на них з тих підстав, що саме вони розрахувалися із продавцем ОСОБА_7 (за житловий будинок та земельну ділянку) та продавцем ОСОБА_8 (за земельну ділянку).

Щодо позовних вимог про визнання удаваними правочинів та визнання права власності на нерухоме майно та земельні ділянки суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося раніше, 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_18 ( Продавець) та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по довіреності (Покупці), було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами за адресою: АДРЕСА_4 та вцілому складається з: житлового будинку житловою площею 83,6 кв.м., загальною площею 254,6 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0844 га.

Цього ж дня, 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по довіреності, (Покупці) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0844 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

13 грудня 2013 року між ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0603 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено у статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 655, частини першої статті 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626, частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 ЦК України).

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Встановивши під час розгляду справи, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі.

Твердження позивачів про те, що за їх кошти були придбані спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки суд до уваги не приймає за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Судом також було враховано свідчення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які кожний окремо повідомили суду про те, що є сусідами ОСОБА_2 , про обставини купівлі житлового будинку та земельних ділянок знають зі слів самої ОСОБА_2 , свідками розрахунків за договорами не були.

Суд не може взяти до уваги як належні та допустимі докази копії квитанцій про придбання будівельних матеріалів, побутової техніки, вікон, кухні, системи поливу, понесених витрат на озеленення території, тощо, так як такі події відбувались після придбання житлового будинку та земельних ділянок, зокрема проведення ремонтних робіт, облаштування території, не стосуються удаваності правочинів в частині покупців.

Під час розгляду справи позивачі не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що саме вони домовлялись про істотні умови договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 лише вдають з себе покупців.

При цьому суд звертає увагу на те, що у п. 18 оспорюваного Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 30 жовтня 2013 року, у п. 10 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2013 року та у п. 5.5. Договору купівлі-продажу земельної ділянки віл 13 грудня 2013 року зазначено про те, що продавець та покупець підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимого чи удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм було роз`яснено нотаріусом.

На підстави вище викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання удаваними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок за їх безпідставності та необгрунтованості.

Виходячи з того, що вимоги про визнання права власності на спірний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, а також земельні ділянки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є похідними від визнання договорів купівлі-продажу удаваними правочинами, суд дійшов висновку, що вони задоволенню також не підлягають.

Так як суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті, відсутні законом передбачені підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності, заявлені відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що при поданні позову позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 8 тис. грн., що позов не підлягає задоволенню, а отже відповідно ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у разі відмови в позові покладається саме на позивача.

Суд приймає до уваги заяви представників позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 вчинених у судовому засіданні 13 квітня 2021 року щодо того, що заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу будуть подані сторонами у справі протягом 5-ти днів з дати ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. 202, 203, 235, 626, 627, 655-657 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання удаваними договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки.

Позивачі: - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ; - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ;

Відповідачі: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_10 ; - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_11 ;- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_12 ; - ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_13 ;

Треті особи: - приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович, місцезнаходження: АДРЕСА_14 ; - приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович, місцезнаходження: АДРЕСА_15 .

Повне рішення виготовлено 16 квітня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: