Справа № 212/9599/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Нестеренко В. В., представника позивача Толстих О.Ю., представника відповідача Мутусової К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні службових обов`язків під час проходження служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні службових обов`язків під час проходження служби в розмірі 226704,00 гривень, без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що працював слідчим в особливо важливих справах слідчого відділення по Криворізькій зоні з розслідування особливо важливих справ та злочинів, скоєних організованими групами Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

05.11.2020 р. з позивачем стався нещасний випадок, який відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 14.04.2014р. визнано таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

09.06.2012 р. з позивачем стався другий нещасний випадок, який відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 09.08.2012р. та Акту про нещасний випадок 09/12 від 08.08.2012р. також визнано таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Отримане каліцтво у позивача є наслідком втрати працездатності у розмірі 50%, та встановлення третьої групи інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я в майбутньому, неможливість належного виховання неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та продовження служби.

Ухвалою судді від 06.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 04.02.2021 року розгляд справи відкладено, у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 03.03.2021 року залучено до участі у справі співвідповідача Державну Казначейську службу України.

Представником відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області подано до суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що Позивачем пропущено строки звернення з заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги. Крім того зазначив, що заявлений Позивачем розмір моральної шкоди не доведено та є завищеним, необґрунтованим, не відповідає тяжкості та характеру шкоди.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на обґрунтування що вказані у позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Мітусова К.С. просила в задоволенні позову відмовити з підстав вказаних у відзиві.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, правом подати відзив не скористалися.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,що позивач з 15.11.1993 року по 22.04.2014 року перебував на службі у Відповідача, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами. (а.с.32-34).

Відповідно до Акту розслідування від 14.04.2014 р., нещасний випадок, стався з позивачем ОСОБА_1 05.11.2002 р. в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с.11-14).

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 09.06.2012 р. та Акту про нещасний випадок 09/12 від 08.08.2012р., що стався з позивачем ОСОБА_1 09.06.2012, стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с.15-20) та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого пошкодження внутрішньо-бокової зв`язки, заднього рогу внутрішнього меніска правого колінного суглобу.

Внаслідок отриманих травм за висновком МСЕК (довідка серії АГ №0000510) Позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності (трудове каліцтво 05.11.2002р., Акт №2014/1 від 14.04.2014р.) (а.с.27).

Відповідно довідки МСЕК серії 10ААГ №023076, встановлено 3 групу інвалідності та протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, навантаження на праву ногу (а.с.28).

Згідно з свідоцтвом про хворобу 196 від 11.04.2014р. причинний зв`язок між встановленим діагнозом та каліцтвом (п.12), є наслідком перенесеної автодорожньої полі травми від 05.11.2002р.(а.с.23-26).

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Так, суд встановив, що нещасні випадки 05.11.2002р. та 09.06.2012р. настали в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, що призвели до каліцтва позивача ОСОБА_1 , та як наслідок була встановлена втрата професійної працездатності 50%.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди породжує обов`язку її компенсації, за обставин наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 77,81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт протиправних дій відповідача та наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства внутрішніх справ України, та є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Доводи відповідача про відсутність недоведеності позову є необґрунтованими. Відповідачем не спростовані подані позивачем докази щодо спричинення моральної шкоди позивачу під час проходження служби.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого каліцтва, що потягло втрату працездатності у розмірі 50%, встановлення третьої групи інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я в майбутньому, наявності неповнолітніх дітей, встановлення вини позивача у настанні нещасних випадків, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 100000,00 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 за моральну шкоду, спричинену нещасним випадком при виконанні службових обов`язків під час проходження служби - 100000,00 гривень (сто тисяч грн. 00 коп.), без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір в розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча грн. 00 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, 1, м.Дніпро, вул. Троїцька будинок 20-а.

Співвідповідач: Державна Казначейська служба України, код ЄДРПОУ 37567646, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2021 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак