Провадження № 22-ц/802/417/21 Категорія: 84 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Опейда В.О.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Романовського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Романовського Валентина Володимировича, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року боржник ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця, яку обґрунтована тим, що, на його думку, державний виконавець неправомірно наклав арешт на всі його рахунки.

Посилаючись на зазначені обставини, боржник просив суд скасувати постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Романовського Валентина Володимировича від 16 листопада 2020 року ВП №54486650.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у цій справі у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, державний виконавець Романовський В.В. апеляційну скаргу заперечив і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені їхні права чи свободии.

За матеріалами справи встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2016 року у цивільній справі №161/7017/15-ц постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 801 925,68 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 42028,88 грн судового збору (а.с.4).

На виконання рішення суду 24 березня 2017 року був виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виконавче провадження № 54486650.

Постановою державного виконавця Романовського В.В. від 16 листопада 2020 року ВП №54486650 накладено арешт на грошові кошти боржника , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 3 128 619,01 грн (а.с.4).

Судом також встановлено, що на ім`я боржника ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк» відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно з випискою по цьому картковому рахунку у липні - жовтні 2020 року на рахунок надходили платежі з призначенням допомога по частковому безробіттю на період карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2020 року №306 (а.с.8-9).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року №905/361/19 зроблений правовий висновок про те, що у разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями частини 1 статті 72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

Отже, на допомогу по частковому безробіттю, виплата якої передбачена статтею 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», дійсно не може бути звернено стягнення, крім стягнень за рішеннями суду про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

Оскільки з боржника ОСОБА_1 на підставі рішення суду стягується заборгованість за кредитним договором, а тому гарантії, визначені частиною 1 статті 72 Закону України «Про виконавче провадження», поширюються і на нього.

Судом, крім того, встановлено, що постановою державного виконавця від 22 грудня 2020 року ВП №54486650 арешт з вказаного вище рахунку був знятий (а.с.28).

З врахуванням того, що державний виконавець 22 грудня 2020 року після отримання відповідного документального підтвердження походження коштів боржника ОСОБА_1 прийняв постанову про зняття арешту із рахунку боржника (а.с.28), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця, оскільки права та законні інтереси боржника були відновлені, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року №905/361/19.

Що стосується доводів апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 про те, що арешт на його рахунки не може бути накладений до того, як державний виконавець виявить наявність коштів на них, то такі доводи на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Частиною десятою цієї ж статті визначено, що у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, державний виконавець вправі прийняти постанову про арешт грошових коштів боржника на рахунках у банках, як під час відкриття виконавчого провадження, так і після виявлення конкретних грошових коштів (готівкових, на рахунках тощо).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскаржувані дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права заявника ОСОБА_1 порушені не були.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді