Справа № 186/910/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.

секретар - Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович та Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області зі скаргою, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович та Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення приватного виконавця.

Свої вимоги за скаргою обґрунтовує тим, що 26 грудня 2019 року приватним виконавцем міста Дніпро Щигарцевим І.В. відкрито ВП №60936649 на підставі заяви представника стягувана - АТ КБ "ПриватБанк" та виконавчого листа, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області №186/910/19, згідно заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості 32 422,16 гривень.

27 січня 2020 року вказане заочне рішення було скасоване судом та зупинене його примусове виконання.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року №186/910/19, яке набрало законної сили 03 листопада року, в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості відмовлено.

В межах вказаного виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем Щигарцевим І.В., були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та 24 січня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

ОСОБА_1 , вказані дії державного виконавця вважає неправомірними а постанову від 24 січня 2020 року «про повернення виконавчого документа стягувачу» незаконною, обґрунтовуючи це наступним:

Приватним виконавцем було порушено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

24 січня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. виніс постанову в рамках ВП №60936649 про повернення виконавчого документу стягувачу - АТ КБ "ПриватБанк", з підстав п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

У матеріалах виконавчого провадження міститься довідка приватного виконавця про відсутність у боржника доходу, грошових коштів та майна. Зазначені обставини не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 , працює, отримує заробітну плату через АТ "Пумб". Випискою з банку від 20 жовтня 2020 року підтверджується, що грошові кошти 36 164,37 гривень на рахунку є, але вони під арештом.

Також, на квартиру ОСОБА_1 , накладено арешт. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №237723431 від 18 грудня 2020 року підтверджується, що на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладено арешт постановою приватного виконавця Щигарцева І.В. від 26 грудня 2019 року у ВП №60936649.

Тобто, ОСОБА_1 , незаконно позбавлена права користуватися своїми грошовими коштами та нерухомим майном.

21 листопада 2020 року приватному виконавцю було направлено адвокатський запит з метою звільнення майна з-під арешту та закриття виконавчого провадження. У відповідь на запит приватний виконавець надіслав лист за вих.№01-19/4000 від 17 грудня 2020 року, яким повідомив, що в зв`язку з тим, що 24 січня 2020 року виконавче провадження було закінчене, про що була винесена відповідна постанова, а оригінал виконавчого листа повернуто стягувачу, вчинити будь-які дії за цим виконавчим провадженням він не може. Відповідь отримано 25 грудня 2020 року, копію оскаржуваної постанови надіслано не було.

05.03.2021 року, ОСОБА_1 , повторно звернулась до приватного виконавця з проханням направити їй копію постанови, що оскаржується, але відповідь не надіслана до цього часу.

Заявник просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігора В`ячеславовича. Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігора В`ячеславовича від 24 січня 2020 року «про повернення виконавчого документу стягувачу - АТ КБ "ПриватБанк".

Заявник ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву слухати справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи АТ КБ "ПриватБанк в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. не з`явився надав суду заяву в якій зазначив, що просить винести рішення за скаргою на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали виконавчого провадження №60936649, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

На виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 186/910/19 від 08.10.2019 року виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1 476,07 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 29 446,09 гривень, заборгованість за пенею та комісією в сумі 1 500,00 гривень, а всього: в сумі 32 422 (тридцять дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 16 копійок.

26.12.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26.12.2019 року було винесено постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, копії яких було направлено сторонам виконавчого провадження, до реєструючих органів та банківських установ.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке може бути звернено стягнення.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру МВС у боржника відсутні транспортні засоби.

Відповідно до відповідей з Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник не отримує пенсію чи заробітну плату.

З довідки АТ «ПУМБ» вбачається, що у ОСОБА_1 , мається рахунок в цьому банку на який 08.01.2020 року надходили кошти в сумі 2139,51 грн та 800 грн. Зазначений рахунок на момент надходження коштів був заарештований згідно постанови приватного виконавця від 26.12.2019 року.

Виконавче провадження № 60936649 було завершено 24.01.2020 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що була винесена відповідна постанова а оригінал виконавчого листа було повернуто стягувачу АТ КБ «Приватбанк».

Вирішуючи вимоги за скаргою суд виходить з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» /тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Частини 1-2 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ визначають, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі змісту скарги, матеріалів справи та виконавчого провадження № 60936649 вбачається, що про оскаржувану постанову від 24.01.2020 року ОСОБА_1 , дізналася 25 грудня 2020 року. Звернулася до суду зі скаргою 10.03.2021 року клопотання про поновлення строку не подала.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 року зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Предметом скарги ОСОБА_1 , є скасування постанови приватного виконавця «про повернення виконавчого документа стягувачу» від 24.01.2020 року. Разом з тим ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні № 60936649 та не належала до осіб зазначених в ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» які мають право на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Отже, факт повернення виконавчого документа стягувачу АТ КБ «Приватбанк» жодним чином права заявника ОСОБА_1 не порушує.

Оскільки, пред`являти виконавчий документ до примусового виконання це право а не обов`язок стягувача, яке реалізується ним на власний розсуд.

Згідно ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Судом встановлено, що на час розгляду цієї скарги, рішення суду у справі №186/910/19 від 08.10.2019 року, на підставі якого видавався виконавчий лист скасовано, а тому відсутні законні підстави для відновлення виконавчого провадження.

Таким чином заявник обрав не ефективний спосіб захисту, оскільки вбачається, що він законний інтерес саме в скасуванні постанов приватного виконавця від 26.12.2019 року про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного заявником способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Виходячи з вищенаведеного скарга ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 452 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-452 ЦПК України, - суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович та Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення приватного виконавця відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги відсутні.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя С.М. Демиденко