22-ц/804/1174/21
222/1587/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„13 квітня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 222/1587/20
Номер провадження 22-ц/804/1174/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи:
третя особа Нікольський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, на ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 03 березня 2021 року головуючого судді Вайновської О.Є. зі складанням повного тексту судового рішення 03 березня 2021 року по цивільній справі про встановлення батьківства,-
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Нікольський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , включивши зазначені відомості до актового запису про народження дитини Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків); викликати до суду і допитати свідків; витребувати з Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію актового запису та відомості щодо реєстрації відповідачем народження дитини ; витребувати з полового відділення Маріупольського територіального медичного об`єднання здоров`я дитини і жінки копію медичної картки породілля ОСОБА_2 та відомості, відносно проведення пологів у вересні 2020 року у відповідача ОСОБА_2 та народження у неї дитини ; призначити по справі судово-генетичну експертизу, з метою встановлення біологічного батьківства, проведення якої доручити Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 03 березня 2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В решті клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.
Клопотання відповідача про виклик свідків задоволено та викликано в судове засідання для допиту свідків. В задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено.
Провадження по справі зупинено до отримання висновку судової молекулярно-генетичної експертизи.Оплату за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 . Дозволено експертам повне або часткове знищення об`єктів дослідження, відповідно до п.4 ст.108 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Царьова О. С., просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що фактично оскаржувана ухвала абсолютно неефективно захищає права фізичних осіб, що є учасниками справи, в даному випадку представника неповнолітньої та безпосередньо дитини, що не відповідає завданню та принципам цивільного судочинства.
Так, при відібранні необхідних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, необхідна обов`язкова присутність дитини. В суді першої інстанції було повідомлено, що син відповідача у віці п`яти місяців від дня народження має слабке здоров`я та тяжкі захворювання, перебуває на штучному вигодуванні, що підтверджено відповідними медичними документами.Згідно лікувальних та трудових рекомендацій зазначених у виписці із медичної картки: дитина знаходиться під постійним наглядом лікаря- педіатра. Потребує до обстеження у вузьких спеціалістів. Враховуючи штучне вигодовування та захворювання дитина потребує постійного догляду матері. Рекомендовано уникати стресових ситуацій. Не рекомендоване тривале перебування дитини поза межами постійного місця проживання, бажано до віку раннього дитинства (перший рік життя). Уникати перевезення дитини в транспортних засобах тривалістю більше ніж 01 година. Вважають, що передчасне призначення експертного дослідження в рамках вказаної справи, враховуючи стан здоров`я дитини, суттєво зашкодить стану дитини. Призначена судом експертна установа знаходиться на значній відстані, тривалість перевезення від місця проживання відповідача з сином до експертної установи складає, в залежності від обраної автомобільної дороги від 02 годин 56 хвилин до 04 годин 24 хвилин, на підтвердження чого було надано до суду першої інстанції скріншот маршруту від місця проживання відповідача до експертної установи з Гугл-карти.
Зауважують, що відповідач не ухиляється від участі у проведенні експертизи, однак, беручи до уваги неможливість на теперішній час здійснювати тривалі перевезення дитини, у зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_4 , прибуття дитини до експертної установи є неможливим з поважних причин. Тому, керуючись нормами ст.252 ЦПК України, просили зупинити провадження у справі до досягнення дитиною одного року, згідно рекомендацій лікаря в частині уникнення перевезень до досягнення дитиною цього віку.
Вважають, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, судом проігноровано ст.3 Конвенції про права дитини. Крім того, зазначено, що призначаючи по справі судово-генетичну експертизу за клопотанням позивача, судом не враховано відсутність в матеріалах справи письмового клопотання, від позивача, яке відповідало би вимогам ст. 183 ЦПК України. Судом першої інстанції в порушенні ч. 4 ст. 183 ЦПК України розглянуто та задоволено клопотання про призначення експертизи не зважаючи на те, що клопотання, яке б відповідало вимогам ст.183 ЦПК України в матеріалах справи відсутнє. Задовольняючи клопотання судом проігноровано, що на теперішній час неможливо виконати зазначену ухвалу суду, оскільки дитину неможливо наразі за станом здоров`я доставити до експертного дослідження. Судом першої інстанції, порушено вимоги ч. 1 ст. 104, ст. 12 ЦПК України, у тому числі принцип змагальності, оскільки передчасно призначена експертиза, яку відповідач не має можливості пройти за причин, які не залежать від її волі, ставить під загрозу реалізацією нею конституційний та процесуальних прав, що в свою чергу буде розцінене експертами, як факт ухилення.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований безпідставністю та необґрунтованістю апеляційної скарги . Посилання скаржника на виписку КНП «ЦПМСД № 3 « від 16 лютого 2021 року носить лише загальні рекомендації ,та на його думку шкоду одноразова поїздка дитині не надасть,оскільки саме заборони на переїзд дитини суду не надано.
Статтями 251,252 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав для зупинення провадження у справі і підстава, зазначена представником відповідача відсутня.
В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на порушення прав дитини, не вказуючи в чому саме ці порушення. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України, передбачено, що сім*я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство та батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122, 125 цього Кодексу.
На підставі ст. 3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, від 15 жовтня 1975 року, ратифікованої Україною 14 січня 2009 року, встановлено, що батьківство стосовно конкретної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з*ясування обставин,що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки,мистецтва,техніки,ремесла,тощо,суд призначає експертизу за заявою осіб,які беруть участь у справі. Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Бірюкова І.А. підтримали доводи відзиву, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення,судове рішення залишити без змін.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Царьова О. С. не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.144,157 ).
Представник Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) також не з*явився,належним чином були повідомлені про дату,час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.158).
12 квітня 2021 року від представника ОСОБА_2 адвоката Царьової О.С. надійшла заява про неможливість її явки у судове засідання,оскільки 13 квітня 2021 року вона приймає участь у іншій справі , за межами міста Маріуполя,яка розглядається у Волноваському районному суді Донецької області ,дату та час судового засідання по якій було погоджено за місяць раніше. Просила розгляд справи № 222/1587/20 перенести на іншу дату та час,та надати їй можливість приймати участь у судовому засіданні Донецького апеляційного суду по вказаній справі ( а.с. 152-156).
Апеляційний суд ,при розгляді заяви представника відповідача адвоката Царьової О.С., враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і відповідача ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 та адвокат Царьова О.С. з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції , зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд , з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ч.1 ст.371 ЦПК України , де передбачено строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження , вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника адвоката Царьової О.С., які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,та суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до ч.. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно з положень ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких обставин: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких неможливо встановити відповідні обставини у справі; сторонами не надано відповідні висновки експертів із цих питань або ці висновки викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.
Згідно з ч.2 ст.128 Сімейного Кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, § 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).
З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Нікольський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення батьківства, в якому , зокрема просив призначити по справі судово-генетичну експертизу.
08 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій, зокрема, наполягав на призначенні судово-генетичної експертизи, з метою встановлення біологічного батьківства (спорідненості), аналізу ДНК профілів осіб ймовірного батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу батьківства малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для вирішення якого слід встановити обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення сторін.
Ці обставини переконливо можуть бути встановлені лише із застосуванням спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.
Призначаючи у справі молекулярно-генетичну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що одним із видів доказів батьківства є висновок судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи, для проведення якої необхідні спеціальні знання, клопотання позивача про призначення у справі про батьківство судової молекулярно-генетичної (ДНК) експертизи є обґрунтованим, оскільки за наслідками її проведення будуть з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи зі змісту позовних вимог.
Доводи скаржника щодо відсутності в матеріалах справи письмового клопотання, згідно з вимогами ст. 183 ЦПК України, спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи предмет спору, необхідність призначення судової експертизи з метою встановити батьківство є очевидною , а тому доводи скаржника про те, що судом не надано оцінки наданим відповідачем доказам та запереченням, враховуючи стан здоров`я дитини, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для безумовного задоволення вимог скаржника. Крім того, суд вирішував питання про наявність підстав для призначення експертизи в судовому засіданні за участю представника відповідача, який надавав суду свої заперечення. Отже молекулярно-генетична експертиза призначена судом із урахуванням позиції сторони відповідача.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є слушними .
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 03 березня 2021 року без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна залишити без задоволення.
Ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 03 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 15 квітня 2021 року .
Судді: