Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/7504/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

30 березня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача за довіреністю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , через свого представника за довіреністю ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона на момент подання даної позовної заяви є єдиною власницею двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.01.1999 року та договору дарування 2/4 частини квартири від 08.02.2019 року, а також договору купівлі-продажу частини ј частини квартири від 03.06.2020 року.

У квартирі, належній позивачу, станом на 17.09.2020 року зареєстровано три особи (довідка №9369-2 від 17.09.2020 року Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради): ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 .

За договором купівлі-продажу від 03.06.2020 року відповідач продав позивачу ј частину квартири АДРЕСА_2 , що належала йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 21.01.1999р.

Позивач на даний час є єдиним власником квартири. З 03.06.2020 по даний час відповідач не має права власності на квартиру, не проживає у ній, проте він по теперішній час зареєстрований за цією адресою. Позивачу не відома адреса, за якою проживає відповідач, а останній спілкуватися з позивачем - відмовляється.

Отже, посилаючись на ст. 41 Контитуції України, ст. 319 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 . Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 878,80 грн. позивач просила стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 06.11.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, які вважає слід задовольнити. Суду пояснила, що позивач є єдиним власником квартири АДРЕСА_3 . ј частину вказаної вище квартири відповідач продав позивачу у червні 2020 року. Разом з тим, сторони домовилися, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку з квартири, але він цього не зробив. Вони є родичами між собою, у них одна матір, а батьки різні. Ними набуто квартиру у власність на підставі приватизації. Зареєстрованими у квартирі є три особи, позивач сплачує вартість житлово-комунальних послуг за відповідача.

Зауважила, що до продажу квартири сторони не проживали спільно і не вели спільне господарство. Речі у квартирі його відсутні, відповідач проживає з іншою жінкою, але не відомо, за якою адресою. Позивач не зверталася до суду з позовом до ОСОБА_3 щодо стягнення коштів, сплачених нею за житлово-комунальні послуги.

Вважає, що право позивача порушено, а саме щодо розпорядження та користування квартирою, так як відповідач вже не є власником квартири, про яку йдеться, а позивач за нього сплачує житлово-комунальні послуги, а саме за вивіз сміття, обслуговування будинку.

Тож, слід надати позивачу змогу зняти з реєстрації відповідача. Позовні вимоги задовольнити, стягнувши судовий збір з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до закону. Відзив на позов подано не було. Про поважністиь причин неявки не повідомив.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_3 , який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.01.1999 року № НОМЕР_2 , квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності в рівних частках ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та членам їх сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до договору дарування 2/4 частини квартири від 08.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. (реєстраційний №215), ОСОБА_2 стала власником 2/4 частин вказаної вище квартири, оскільки її батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_4 подарували належні їм свої по 1/4 частини квартири. Перехід права власності на 2/4 частини квартири за вказаною вище адресою до позивача підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2019 року № 155640297.

Відповідно до договору купівлі-продажу 1/4 частини квартири від 03.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. (реєстраційний № 640), позивач стала власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 , яку їй продав відповідач ОСОБА_3 . Перехід права власності на 1/4 частини квартири за вказаною вище адресою до позивача підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2020 року №211225675.

У матеріалах справи наявна відповідь Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 17.09.2020 року № 9369-2, в якій за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 повідомляється, що відповідно до наявної адресної картки особи за адресою: АДРЕСА_1 станом на 17.09.2020 року зареєстровано 3 (три) особи.

Судом перевірено інформацію про місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 19.01.2021 року, які отримані судом 21.01.2021 року, з яких вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.11.1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог мотивуючи наступним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Варто зазначити, що позивач мотивує свої вимоги ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, вказує, що відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не був і не є членом сім`ї позивача, вони не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету. Відповідач є колишнім власником 1/4 частини вказаної вище квартири, і частку свою продав позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу 1/4 частини квартири від 03.06.2020 року, яка вже є одноосібним власником жилого приміщення, але у встановленому законом порядку не знявся з реєстрації з квартири АДРЕСА_3 до цього часу.

Отже, відсутні підстави для застосування до вирішення спірних правовідносин норм статті 405 ЦК України.

В доповнення слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач не користується згадуваним жилим приміщенням з 03.06.2020 року, як зазначає позивач у позовній заяві, що є предметом розгляду, даний позов надійшов до суду 26.10.2020 року (вх. №30355/20), - відповідно, навіть, якщо і допустити можливість застосування норм ч.2 ст. 405 ЦК України (в разі, як би він був членом сім`ї позивача), то на час розгляду справи не сплинув термін (один рік), передбачений ч.2 ст. 405 ЦК України.

Також суд звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як засіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, встановлених ст. 391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Отже, в даному випадку, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачем ОСОБА_2 не заявлено, проте її позовні вимоги спрямовані на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_2 викладені у позовній заяві підтримує і просить їх задовольнити, враховуючи надані і досліджені докази.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач ОСОБА_2 не позбавлена права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 07.04.2021 року.

Головуючий: С. М. Позарецька