Справа № 481/1697/20
Провадж.№ 2/481/53/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.04.2021 рокуНовобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

за участю секретаря судових засідань Юхименко Т.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення спадкоємця від права спадкування,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 року до Новобузького районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , за яким просила усунути відповідача від права спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона та відповідачка - ОСОБА_3 , яка є її рідною сестрою, проживали окремо від батьків. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько - ОСОБА_6 , мати залишилась проживати одна. З 2011 року відповідач перестала спілкуватися з матір`ю, яка була похилого віку та останні роки (2017 -2019 рр.) тяжко хворіла, знаходилась на обліку у Новобузькій ЦРЛ, в зв`язку з чим потребувала постійного піклування, матеріальної допомоги та забезпечення. Позивач неодноразово зверталась до відповідача, враховуючи стан здоров`я їх матері, з проханням разом доглядати за мамою та допомагати їй, але відповідач ухилялась від будь-якої допомоги, в зв`язку з чим вона була вимушена самостійно доглядати за мамою, допомагати їй, піклуватись про неї, морально підтримувати її, витрачати грошові кошти на придбання ліків та достатнє харчування для неї. Упродовж майже 9 останніх років мама зазнавала душевних страждань, у зв`язку з такою негативною поведінкою відповідача, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Поховала маму позивач за власні кошти, а відповідач навіть не з`явилась на похорони, хоча була повідомлена про її смерть. Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках є вона та відповідач, але вона(позивач) вважає, що відповідач не має права на спадкування за законом відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України, так як ухилялась від виконання обов`язку щодо утримання спадкоємця, надання їй будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І.

Ухвалою судді від 09.12.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 22.12.2020 р. о 11.00 годині.

22.12.2020 р. представник відповідача - ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позовна заява є безпідставною, належним чином взагалі не обґрунтована і невмотивована. Зазначені позивачкою в позовній заяві докази є неналежними та недопустимими, та не повинні братися судом до уваги. Обставини справи полягають у тому, що відповідач - ОСОБА_3 , як донька, в межах своєї фінансової можливості, систематично та стабільно надавала допомогу своїй матері, не вимагаючи, при цьому будь-яких документальних підтверджень з цього приводу. В свою чергу позивач у позовній заяві зазначає, що нібито виключно вона матеріально та фізично опікувалася їх мамою, при тому, що позивач, як і відповідач, мешкала окремо від мами. За життя мама не висловлювала відповідачці будь-яких претензій з приводу неналежної уваги чи неналежного догляду, не кажучи вже про те, що вона, нібито, зазнавала якихось душевних страждань саме із-за поведінки відповідач, як це стверджує позивачка у своєму позові. Їх неприязні стосунки з сестрою, які дійсно мають вже достатньо тривалий характер через певні суб`єктивні та об`єктивні причини, жодним чином не впливали на ставлення відповідача до своєї мами, а також на виконання її обов`язків. На похоронах мами відповідачка дійсно не була присутня, в зв`язку з тим, що позивачка цілком свідомо замовчала даний факт і взагалі не проінформувала відповідачку про смерть матері. Метою позову є бажання позивача штучно усунути відповідача від права на спадкування, так як ухилення від виконання обов`язку утримання спадкодавця, негативна поведінка відповідачки в даному випадку відсутні.

22.12.2020 р. ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_1 , адвоката Сударикова Г.В. про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В. копію спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 14.01.2021 р. о 11.30 год.

Ухвалою суду від 14.01.2021 р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, суддею одноособово на 04.02.2021 року о 10:00 годині в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 04.02.2021 р. відкладено судовий розгляд по справі на 15.02.2021 року 09:30 годині.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 виданого Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області , 19.09.2019 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташованого на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. згідно рішення виконкому Новобузької міської ради за № 427 від 23.12.1997 року, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого завідуючою Новобузькою державною нотаріальною конторою Миколаївської області Паліюк Л.М. 17.11.2000 року (а.с.18). До складу спадкового майна входить також земельна ділянка площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства, що належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 071818 від 23.12.2004 року.( а.с.74).

Згідно копії спадкової справи №77/2019 від 19.09.2019 року спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її доньки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших спадкоємців за законом, за заповітом, які б прийняли спадщину, станом на 05.10.2020 р. немає (а.с.40-86).

В матеріалх справи наявне повідомлення директора Комунального некомерційного підприємства «Новобузького районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Новобузької районної ради Лучної В. № 131/01-11 від 19.11.2020 р., наданого позивачкою, згідно якого вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала в медичному закладі на диспансерному обліку у сімейного лікаря ОСОБА_7 з 2017 року по 2019 рік з діагнозами: ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Цукровий діабет ІІ тип. Виразкова хвороба судин нижніх кінцівок. Дегенеративно - дистрофічне ураження хребта. Приймала амбулаторне лікування періодично стаціонарно. В період з 2017 р. по 2019 р. ОСОБА_5 потребувала постійної допомоги та нагляду зі сторони близьких родичів( а.с.15).

Згідно накладної №12 від 19.09.2019 року вбачається, що витрати на поховання ОСОБА_5 були оплачені позивачем ОСОБА_1 (а.с.21).

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, на те, що відповідач ухилялась від утримання матері.

З допиту свідків позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не спілкувалась зі своєю матір`ю, не приїздила до неї, допомогою по господарству, купуванням ліків та продуктів харчування займалась позивач. Свідки зазначили, що відповідач на похорони матері також не приїздила.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказувала про те, що між нею та матір`ю і сестрою були непрості стосунки, в результаті яких вони майже не спілкувались, а якщо це відбувалось, то через її (відповідача) доньку ОСОБА_11 , яка часто приїздила до бабусі (спадкодавиці) та передавала їй продукти харчування та ліки від відповідача.

Свідки відповідача ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , в судовому засіданні повідомили, що відповідач, хоча особисто не приїздила до матері, але періодично передавала грошові кошти, продукти харчування, ліки для неї. На похорони відповідач не приїхала, так як знаходилась на лікуванні.

З показань свідків суд встановив, що ОСОБА_5 тричі лікувалась в Новобузькій ЦРЛ Миколаївської області, прикутою до ліжка вона стала, починаючи з серпня 2019 року, до того самостійно пересувалась, але потребувала допомоги по господарству і в побуті.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Як зазначалось вище свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили, що померла ОСОБА_5 проживала у будинку одна, мала захворювання, проте у безпорадному стані до вересня 2019 року не була, але потребувала допомоги по господарству. Позивач ОСОБА_13 проживала окремо від матері, часто відвідувала її, допомагала в побуті, купувала ліки, приносила продукти харчування. Відповідач ОСОБА_3 проживала в іншому населеному пункті, більше ніж за 100 кілометрів від місця проживання спадкодавиці, до неї не приїздила, не телефонувала, не цікавилась її здоров`ям, похованням не займалась.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано переконливих доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю чи його бездіяльності, спрямованої на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. А саме доказів звернення спадкодавці за матеріальною, фізичною допомогою до відповідача та відмови останньої у наданні такої допомоги. Окрім цього, не надано і доказів перебування спадкодавиці у безпорадному стані тривалий час, а саме з 2017 по 2019 рік, її потреба в допомозі саме з боку відповідача, а також можливість відповідача в наданні такої допомоги.

Як зазначалось вище, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Матеріалами справи не містять доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані у вказаний в позові час( протягом двох років), потреби і звернення до відповідача за допомогою та її ухилення від такої допомоги.

Крім того, матеріали справи не містять висновків лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворою та її стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворої, оскільки з довідки Новобузької ЦРЛ від 19.11.2020 року ( а.с.15) такі обставини чітко не вбачаються та спростовані поясненнями сторін та показами свідків, про те, що ОСОБА_5 проживаючи в домоволодінні одна, вела господарство, обробляла присадибну ділянку, а її молодша донька (позивач) відвідувала її, і лише при потребі, могла залишитись на ніч.

З огляду на викладене, доводи позовної заяви про те, що відповідач не має права на спадкування за законом, оскільки за життя спадкодавиці не турбувалася про неї, не підтримувала її матеріально, фактично ухилилась від виконання свого обов`язку, як донька, щодо її утримання та надання їй допомоги є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження підстави, з якими закон пов`язує можливість усунення відповідача від спадкування щодо майна її матері, суд приходить до висновку, що вимоги позову є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст.141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення спадкоємця від права спадкування, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано .

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП- невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлений 16.04.2021 року.

Суддя С.І.Вжещ