Справа № 182/4689/20
Провадження № 2/0182/601/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.04.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М.

представника позивача адвоката Сіліна О.М., що діє на підставі ордеру серія ДП №000026 від 01.12.2020 року (а.с.56-57)

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання договорів недійсними, стягнення коштів, неустойки та відшкодування моральної шкоди.

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ФОП ОСОБА_1 та просить суд визнати недійсними договір №89-76046 від 08.10.2018 року, укладений ним з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , як такий, що містить несправедливі умови та ознаки використання нечесної підприємницької практики, договір від 23.10.2018 року (усний) укладений ним з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , як такий, що містить несправедливі умови та ознаки використання нечесної підприємницької практики; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на його користь сплачені за договорами суми в розмірі 33000 та 8300 грн., неустойку за кожен день затримки виконання вимоги про надання товару за договором №89-76046 від 08.10.2018 року за період з 10.10.2018 року по 23.07.2020 року в розмірі 215490грн. 00 коп., за договором від 23.10.2018 року (усний) за період з 24.10.2018 року по 23.07.2020 року у розмірі 53037 грн. 00 коп.(а.с.26-27).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08.10.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір № 89-76046 на виготовлення та встановлення металопластикових виробів двох балконів за його адресою. За домовленістю сторін договору він сплатив 33000 грн. передоплати. 23.10.2018 року він також сплатив відповідачу 8300 грн. на виготовлення та встановлення рулонних штор за його адресою. Проте в порушення умов договорів відповідач не передав та не провів монтаж позивачу метало пластикових виробів балконів 2 шт. та рулонних штор за його адресою. Отже відповідачем неправомірним шляхом набуто грошові кошти у розмірі 41300 грн. Зазначені дії відповідача вважає нечесною підприємницькою практикою, що ввела його в оману, а отже зазначені договори слід визнати недійсними. Оскільки договори є недійсними, то ОСОБА_1 повинна повернути йому отримані кошти на загальну суму 41300 грн. Вважає, що відповідач повинна також сплатити йому неустойку на підставі абз.3 ч.9 ст.8 , ч.9 ст. 12 Закону України „Про захист прав споживачів у розмірі одного відсотка від вартості продукції за кожен день затримки усунення недоліків товару та повернення грошей, що складає за договором №89-76046 від 08.10.2018 року за період з 10.10.2018 року по 23.07.2020 року в розмірі 215490грн. 00 коп., за договором від 23.10.2018 року (усний) за період з 24.10.2018 року по 23.07.2020 року у розмірі 53037 грн. 00 коп. З огляду на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав душевних страждань, що виразились в тривалому та систематичному неотриманні продукції від відповідача, відсутності монтажних робіт з встановлення 2 балконів, ухиленні відповідача від повернення коштів, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює на суму 5000 грн.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову (а.с.72-75, 82-85), оскільки позивач голослівно вважає її підприємницьку діяльність нечесною. Ніяких доказів обману з її боку позивачем не надано. Позивач звертався до правоохоронних органів із заявою про нібито заволодіння нею його грошовими коштами шляхом обману. Було відкрите кримінальне провадження, яке пізніше, наскільки їй відомо, було закрите у зв`язку з відсутністю обману з її боку. Отже підстав для визнання договорів недійсним позивачем не доведено. Окрім того, нарахування пені у зв`язку з визнанням договорів недійсними не передбачено чинним законодавством. Тільки в тому разі, якщо договір є дійсним, і його умови порушені однією із сторін може бути нарахована пеня, але не більше ніж за один рік. Однак позивач нарахував пеню двічі за 653 дні та за 639 днів, без урахування строків виконання робіт. Вважає, що є підстави застосувати до вимог позивача про стягнення неустойки наслідки спливу строків позовної давності. Тож, просить суд і в цій частині відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог через сплив строків позовної давності, якщо суд взагалі знайде підстави для задоволення позову в цій частині та стягнення пені. Крім того, позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження характеру та ступеню його моральних страждань. Заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. не підлягають стягненню відповідно до ст. 4, 22 Закону України „Про захист прав споживачів. Позивач не скористався своїм правом на розірвання договору протягом тривалого строку. Вона намагалась вирішити конфлікт і не доводити його до судового спору, але позивач не погоджувався на жодну з її пропозицій і посилався лише на те, що він буде звертатись до суду тільки для того, щоб вона сплатила йому в декілька разів більше ніж грошова сума, що підлягає поверненню у разі розірвання договору. Таким чином, підстави для задоволення позову в цілому відсутні.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.08.2020 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків (а.с.22).

22.09.2020 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) сторін(а.с.29-30), витребувано відомості про доходи відповідача(а.с.31).

02.11.2020 року по справі постановлено ухвалу про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на 08.12.2020 року на 10.30 год. (а.с.46).

08.12.2020 року судове засідання з`явився представник позивача, однак судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю можливості направлення поштових повідомлень про вручення судової повістки відповідачу через недофінансування суду та відсутністю поштових марок (а.с.50)

04.02.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з зайнятістю головуючого судді в розгляді справи по кримінальному провадженню в складі колегії.(а.с.67)

25.02.2021 року з`явились сторони, розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача для ознайомлення з відзивом на позовну заяву (.с.77-78)

25.03.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву для виклику свідка (а.с.87-88)

07.04.2021 року судове засідання не відбулось через зайнятість головуючого судді по справі в іншій цивільній справі(а.с.92)

09.04.2021 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечувала, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому не заперечувала щодо повернення сплачених позивачем коштів в розмірі 41300 грн.

Судом встановлено.

08.10.2018 року між ОСОБА_2 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір № 89-76046 на виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій двох балконів за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 39641 грн.(а.с.8-12).

09.10.2018 року ОСОБА_2 здійснив передоплату за умовами договору в розмірі 33000 грн.(а.с.13)

23.10.2018 року позивач сплатив відповідачу 8300 грн. за виготовлення та встановлення рулонних штор на балконах (а.с.13)

Відповідач проти зазначених обставин не заперечувала та визнала в судовому засіданні.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_3 (дружина позивача) в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось відповідачем, що виконання роботи за договором частково проводилось 03.11.2018 року, 07.11-08.11.2018 року: бригадою, яка направлена відповідачем, розбиралась стара конструкція балконів.

За свідченнями свідка, в судовому засіданні встановлено, що після цього відповідач трубки не брала і магазин , де укладався договір, був закритий. Згодом відповідач повідомляла через СМС-повідомлення, що хворіє і пропонувала звертатись до менеджера ОСОБА_4 . Свідок зазначила, що вони стали чекати допоки відповідач вилікується, а згодом дізнались, що не тільки щодо них не виконуються договори. Чоловік в травні 2019 року направляв письмову претензію відповідачу про повернення коштів, однак поштове відправлення, за адресою місця проживання відповідача було повернуто з відміткою за закінченням терміну зберігання. Повідомила, що чоловік звертався влітку 2019 року до поліції. Відповідач кілька разів восени 2019 року пропонувала повернути кошти та просила номер карткового рахунку з тим, щоб повертати по 1000 грн. щомісяця , однак кошти так і не перераховувала. Протягом цього періоду свідок пояснила, що вона з чоловіком вимушені були укласти з іншим підприємцем договір і металоконструкції на два балкони були встановлені восени 2019 року.

Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем обумовлених договорами обов`язків щодо встановлення метало пластикових конструкцій на двох балконах за адресою позивача та рулонних штор в розумні строки та неповернення коштів.

На відносини між сторонами по справі поширюються норми актів цивільного законодавства і перш за все ЦК та Закону України "Про захист прав споживачів" .

З позовних вимог і пояснень учасників справи випливає, що ОСОБА_2 уклав з ФОП ОСОБА_1 змішаний договір, в якому містяться елементи різних договорів, а саме купівлі-продажу і побутового підряду, за яким підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. (ч. 1 ст. 628 і ч. 1 ст. 866 ЦК).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Отже договір є правочином.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. (ч. ч. 2 і 3 ст. 865 ЦК)

Відповідно до ст. 866 ЦК договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 264 ЦПК передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказує на те, що договори є недійсними, оскільки відповідачем застосовано нечесну підприємницьку практику, так як за сплачені кошти підприємцем не надано товар.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів.

Проте з наявних в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 24.10.2016 року, здійснює інші роботи із завершення будівництва, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (а. с. 6-7,33), орендувала приміщення магазину в АДРЕСА_2 , уклала відповідні договори із ОСОБА_2 на виготовлення, поставку , передачу у власність замовника метало пластикових конструкцій, рулонних штор та їх встановлення (а. с. 8-13)

Укладення договорів від 08.10.2018 року та 23.10.2018 року не оспорюється сторонами та сторонами було дотримано загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Крім цього, в листопаді 2018 року були частково проведені роботи з демонтажу старої конструкції балконів позивача та припинені відповідачем з невідомих причин.

Отже, відповідач частково приступила до виконання умов договорів, однак тривалий час умови договорів не виконувала і ця обставина, на яку вказує позивач, не є підставою для визнання їх судом недійсними.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Частиною 2 ст. 867 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

ОСОБА_2 в позовній заяві зазначає, що в травні 2019 року направляв відповідачу вимогу про повернення коштів, про що надав суду письмові докази (а.с. 15-17), однак його письмові вимоги повернулись з поштовим повідомленням про невручення та відміткою за закінченням терміну зберігання.

Однак, в судовому засіданні відповідач визнала покази свідка, що вона погодилась на розірвання договорів та повернення коштів при зверненні позивача до неї ще у березні 2019 року, для чого від позивача неодноразово отримувала номер картки для перерахування коштів. При цьому суду відповідач пояснила, що кошти позивачу на його рахунок у 2019 році не перерахувала через їх відсутність.

В судовому засіданні відповідач визнала вимоги позивача щодо стягнення з неї сплачених за договорами коштів в розмірі 41300 грн.

Таким чином, оскільки визнання позовних вимог відповідачем в цій частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде справедливим та відповідатиме завданню цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених прав позивача.

Посилання позивача на норми абз.3 ч.9 ст. 8 закону України „Про захист прав споживачів та ч.9 ст. 12 Закону України „Про захист прав споживачів як на підставу для стягнення з відповідача неустойки в розмірі одного відсотка вартості товару за кожен день затримки ненадання товару аналогічної марки та відповідно повернення грошей є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки, між сторонами, по-перше, відсутні спірні правовідносини щодо недоліків придбаних товарів, виявлених протягом гарантійного строку, а , по-друге, спірні правовідносини не виникали з договору реалізації продукції поза торгівельним або офісним приміщенням.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 5000 грн., проти чого заперечує відповідач з підстав відсутності підстав передбачених законом та договором, то суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі №216/3521/16-ц про застосування норми права, в якому викладено:

„Висновок щодо застосування норм права

92. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

93. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

94. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути максимально адекватним завданій шкоді.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок тривалого невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеними договорами про виготовлення, встановлення металоконструкцій 2 балконів, рулонних штор для балконів, він дійсно зазнав душевних страждань, спричинених хвилюваннями, нервовим стресом, та вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого побуту внаслідок неотримання продукції, її встановлення, ухиленні відповідача від повернення коштів.

Таким чином, з урахуванням нервового стресу, завданого позивачеві діями відповідача, втрати часу на спілкування з правоохоронними органами, звернення до іншого підприємця для закінчення робіт на балконах, вимушених змін у життєвих стосунках позивача та, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Така сума, на думку суду, є адекватною економічній ситуації з урахуванням рівня ринкових цін та інфляції.

Розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду та з урахуванням того, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення коштів в розмірі 41300 грн., та стягнення завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1816 грн.00коп. Судовий збір в розмірі 4878 (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн. 90 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,133,141,263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені за договорами кошти в розмірі 33000 (тридцять три тисячі) грн. 00 коп., 8300(вісім тисяч триста) грн. 00 коп., а всього 41300 (сорок одна тисяча триста) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч)грн.00 коп.

В іншому відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн.) 00 коп. на користь держави.

Судовий збір в розмірі 4878 (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн. 90 коп. компенсувати за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 16.04.2021 року.

Дані про учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: А. Г. Багрова