Справа № 296/8010/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря Туровської К.Б.,

представника позивача Поліщук Ю.В., представника відповідача Лугіни С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-ВС» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з ТОВ «Партнер-ВС» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 31745,12 грн. та понесені судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 15.04.2019 по 22.05.2020, працюючи на даному підприємстві на посаді фінансового директора. В день звільнення їй не було виплачено належної при звільненні заробітної плати, повний розрахунок з нею проведено лише 25.06.2020. Невиплата належних їй сум відбулася з вини відповідача, тому заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь 31 745,12 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (1442,96 грн. середньоденного заробітку х 22 робочі дні = 31 745,12 грн. ).

Ухвалою судді від 02.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідача 17.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що в день звільнення (22.05.2021) позивач не працювала, отже, виплата всіх сум, що належали їй при звільненні, мала відбутися не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Такої вимоги від позивача не надходило та в заяві про звільнення від 24.04.2020 також не відображено. Відповідач чекав від позивача вимоги про розрахунок до 25.06.2020, та, не дочекавшись її, розуміючи неминучу необхідність розрахунку зі звільненим працівником, самостійно виплатив нараховану заробітну плату у сумі 42 437,91 грн.

Від представника позивача 16.03.2021 надійшла відповідь на відзив, в якому вона просила визнати поважними причини пропуску строку, встановленого судом для подання відзиву, оскільки лише 10.03.2021 позивачем були отримані копії документів, необхідні для підготовки та подання відзиву. Також вказала, що доводи, викладені у відзиві, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в день звільнення ОСОБА_1 прибула до відділу кадрів підприємства, де її ознайомили з наказом та видали трудову книжку. Також вона заявила усну вимогу про проведення розрахунку при звільненні, на що її завірили, що розрахункові кошти надійдуть на її картковий рахунок вчасно. Оскільки ст. 166 КЗпП України не визначає, в якій формі має бути здійснена вимога працівника до роботодавця про здійснення ним розрахунку в усній чи письмовій, та оскільки позивач перебувала в день звільнення на підприємстві, нею була заявлена усна вимога про проведення розрахунку при звільненні. Відповідач мав можливість виплатити заборгованість позивачу в строки, установлені ст. 166 КзПП України, однак, з його вини ці кошти були виплачені лише 25.06.2020, тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Також 18.03.2021 від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5500 грн.

Від відповідача 25.03.2021 надійшли заперечення на відповідь на відзив, аналогічні відзиву від 17.12.2020. З цих же підстав просив відмовити позивачеві у позові.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову за безпідставністю. Надав пояснення, аналогічні відзиву від 17.12.2020 та запереченням на відповідь від 25.03.2021 Просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки в діях відповідача відсутні будь-які порушення.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду фінансового директора до ТОВ «Партнер-ВС» з 15.04.2019 на підставі наказу № 57-д/19 від 11.04.2019.

Наказом від 22.05.2020 № 85-к/20 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

В день звільнення ОСОБА_1 не працювала, оскільки перебувала у щорічній відпустці, що підтверджено копією наказу №186-в від 15.05.2020. Проте в цей день позивач ознайомилася із наказом про звільнення та отримала трудову книжку.

25.06.2020 відповідач самостійно виплатив позивачеві нараховану заробітну плату у сумі 42 437,91 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 цього ж Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надала суду доказів того, що нею заявлялася усна чи письмова вимога про розрахунок. Також під час розгляду справи в суді нею не заявлялося клопотань про витребовування таких доказів, допит свідків тощо.

Сам лише факт перебування позивача 22.05.2020 на території підприємства, ознайомлення із наказом про звільнення і отримання трудової книжки не може свідчити про усне пред`явлення вимоги про розрахунок та не породжує для відповідача обов`язку провести розрахунок саме в цей день чи на наступний.

Оскільки 25.06.2020 відповідач самостійно повністю розрахувався із позивачем, перерахувавши на її картковий рахунок нараховану заробітну плату у сумі 42 437,91 грн., суд

дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, то судові витрати за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-ВС» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом місяця з дня його проголошення.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-ВС», ; 10001, м.Житомир, вул.С.Параджанова, 93.

Cуддя О. П. Сингаївський

Повний текст рішення суду виготовлено 09.04.2021.