Провадження № 2/761/1705/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Ганущака А.М., ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника позивача : ОСОБА_3

представників відповдачів: Шаповал І.О., Штронди А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Міжнародні авіалінії України», Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про стягнення суми, сплаченої за невикористаний квиток, суд -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «МАУ», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення суми, сплаченої за невикористаний квиток -, у якій просять суд: стягнути солідарно з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача на відшкодування придбаного власними коштами та невикористаного квитка на ім`я ОСОБА_4 у сумі 13 583 грн. на рейс: Київ-Мінськ-Москва-Ханой.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 березня 2017 року через відділення Приватбанку-Приват 24 позивач придбав для свого племінника-громадянина В`єтнаму ОСОБА_4 авіаквиток за 13583 грн. на рейс: Київ-Мінськ-Москва-Ханой без права залишення

території аеропорту. Однак, супроводжуючи його до аеропорту Бориспіль, в перевезенні йому

представником компанії Аерохендлінг з посиланням на відсутність візи в РФ, було

відмовлено, про що складено Акт від 06 березня 2017 p., у зв`язку з чим, позивач був змушений придбати в касі Бориспільського аеропорту додатковий квиток за 850 доларів США на інший рейс Київ-Туреччина-Ханой, скасувавши попередньо придбаний квиток через Приват24.

Також позивач зазначає, що замовляючи квиток, представник ПриватБанку запевнив позивача, що відкривати (транзитну) візу в разі, якщо пасажир не залишатиме територію порту не потрібно, про що також підтвердив пізніше на мій запит і оператор операційного центру NPS ПриватБанку - ОСОБА_6 .

В подальшому вказує, що звернувшись до ПриватБанку з вимогою повернути позивачу кошти за невикористаний авіаквиток відповідач погодився повернути лише в розмірі 1400 грн., проте вказаної суми повернуто не було.

Позивач зазначає, що Відповідач 1, маючи повні його реквізити, в порушений вимог п. 14.2 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу також ніяких коштів мені не повернув, що свідчить про наявність порушень прав споживача позивача та про незаконне збагачення відповідача.

Таким чином, позивач вказує, що діями відповідачів, що проявилися у відмові повернення коштів за сплачений ним та вимушено не використаний авіаквиток, позивачу завдано матеріальної шкоди (збитків) в розмірі 13583 грн.

При цьому вказує, що вимоги щодо повернення коштів за вимушено не використаний авіаквиток Відповідачі проігнорували, що і змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом.

Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2019 позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «МАУ», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк, про захист прав споживача - стягнення суми, сплаченої за невикористаний авіаквиток, було вирішено відкрити провадження у цивільній справі за вище викладеним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2019 позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «МАУ», Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк, про захист прав споживача - стягнення суми, сплаченої за невикористаний авіаквиток, було вирішено передати на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва

Постановою Київського апеляційного суду від 05.02.2020 ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25.07.2019 скасовано, справу направлено до Шевченківського районного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 19.03.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.12.2019 представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Штронда А.М. надіслав до суду відзив за Вх. №73083 в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Вказав, що АТ КБ ПриватБанк не надає послуги з авіаперевезення, оформлення віз, надання консульський послуг та не несе відповідальності за виникнення конфліктних ситуацій між пасажиром та авіаперевізником. АТ КБ ПриватБанк лише надає послугу банківського обслуговування рахунку клієнта при купівлі квитків. Так зокрема пунктом 2.3.2.4.7.5. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що пасажири несуть повну відповідальність за наявність і коректне оформлення документів, віз, що потрібні для перетину кордону країн транзиту та прибуття.

При цьому, відповідач щодо твердження клієнта про неповернення обіцяних 1400 грн. В листі, який надано самим же позивачем, зазначено, про необхідність підтвердження проведення повернення 1400 грн. Однак матеріали справи не містять доказів, що позивач направив таке підтвердження. Більш того в переписці від 17.07.2018 року позивачу було повідомлено, що в листі від 07.03.2017 року було зазначено про необхідність зворотнього повідомлення , однак такого повідомлення отримано не було.

20.07.2020 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «МАУ» - Шаповал І.О. надіслала до суду відзив за Вх. №60384 в якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Зазначено, що, позивач придбав авіаквиток за номером 555-, який належить авіакомпанії Aeroflot (Аерофлот, код ІАТА SU, цифровий код 555). Таким чином згідно положень Монреальської конвенції-1999, позивач уклав Договір повітряного перевезення саме з авіакомпанією Aeroflot, яка є перевізником за договором щодо всього перевезення. Авіакомпанія МАУ, як компанія, уповноважена здійснити один із сегментів перевезення, являється фактичним перевізником на маршруті Київ - Мінськ.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з викладених підстави у позовній заяві та просив задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідачів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просили відмовити повністю у задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 06.03.2017 року через додаток Privat24 Приватбанку на ім`я ОСОБА_10 був придбаний електронний авіаквиток за номером 555- для здійснення міжнародного повітряного перевезення за маршрутом Київ (Україна) - Мінськ ( Республіка Білорусь) - Москва (Російська Федерація) - Ханой (В`єтнам) рейсами PS0893/ SU1881 /SU0290 06-07.03.2017 року. Авіаквиток за номером 555- належить авіакомпанії Aeroflot (Аерофлот, код ІАТА SU, цифровий код 555) (а.с.3).

Отже, між позивачем та авіакомпанією Aeroflot був укладений договір перевезення.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем ПАТ «МАУ», що під час проходження процедур перевірки проїзних документів співробітниками обслуговуючої компанії, яка на підставі угоди про наземне обслуговування між авіакомпанією МАУ та ТОВ «Аерохендлінг» здійснює верифікацію проїзних документів пасажирів в Міжнародному аеропорту «Бориспіль», пасажиру Duong Van Tinh було відмовлено в перевезенні на рейсі PS893 - 06.03.2017. Причиною відмови в перевезенні стала відсутність візи для в`їзду на територію Російської Федерації.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 908 ЦК України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 910 ЦК України передбачає, що за договором перевезення пасажира перевізник зобов`язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з положеннями частини 6 статті 100 Повітряного кодексу України, авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Згідно з частиною 16 статті 100 Повітряного кодексу України, пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Пункт 1 Розділу VI "Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу" (затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 за № 735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 28.12.2012 за №2219/22531) визначає, що тарифи, що використовуються, - це встановлені й опубліковані перевізником або від імені перевізника (або якщо не опубліковані, то розраховані згідно з тарифними нормативами перевізника) тарифи на рейс або рейси з місця відправлення до місця призначення, зазначені у квитку, які чинні у день оплати квитка для відповідного класу обслуговування. Кожний тариф передбачає правила його використання, якими встановлюються строк дії квитка, умови використання тарифу та повернення сум за невикористану частину перевезення тощо. Правила застосування тарифів затверджуються керівником перевізника та розміщуються на сайті перевізника та повинні бути доступними пасажирам для ознайомлення.

Стаття 920 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частина 6 статті 100 Повітряного кодексу України визначає, що авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Частина 16 статті 100 Повітряного кодексу України визначає, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Стаття 105 Повітряного кодексу України регулює питання компенсації пасажирам у разі скасування рейсу.

Частинами 5 і 6 статті 104 Повітряного кодексу України передбачено, що у разі скасування рейсу авіаперевізником та продовження пасажиром подорожі іншим рейсом (рейсами) або за іншим маршрутом пасажирам має бути безплатно запропоновано та забезпечено:харчування та прохолодні напої відповідно до часу очікування нового рейсу;місця в готелі у разі, якщо пасажири змушені чекати на відправлення впродовж однієї або більше ночей чи якщо час додаткового очікування відправлення більший, ніж передбачалося;наземний трансфер за маршрутом аеропорт - готель - аеропорт;два телефонні дзвінки або телекс-, факс-повідомлення, або повідомлення електронною поштою, якщо для цього є технічні умови аеропорту.

Авіаперевізник зобов`язаний приділяти особливу увагу потребам пасажирів з обмеженими фізичними можливостями (осіб з інвалідністю), та осіб, які їх супроводжують, а також потребам дітей без супроводу дорослих.

Відповідно до пп. 17.2.5 п. 17.2 Розділу 17 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу ПрАТ «Авіакомпанія «міжнародні авіалінії України» та п. 5 Глави 2 Розділу 16 Правил №735, якщо пасажиру відмовлено у перевезенні проти його волі, авіакомпанія здійснює компенсаційну виплату у таких розмірах:250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів включно;400 євро - для рейсів дальністю понад 1500 до 3500 кілометрів включно;600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів.

Щодо вимог позивача до відповідача Приватного акціонерного товариства «Міжнародні авіалінії України» то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29.01.2019 звертався до ПАТ «МАУ» із запитом про надання інформації і йому було надано відповідь, 31.01.2019, в якій зазначено, що причиною відмови в перевезенні пасажиру Duong Van Tinh стала відсутність візи для в`їзду на територію Російської Федерації (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст. 98 Повітряного кодексу України, що авіаційний перевізник зобов`язаний відмовити пасажиру в міжнародному перевезенні у разі відсутності в нього документів, необхідних для в`їзду в Україну чи для в`їзду або транзиту на/через територію іноземної держави з України. За здійснення міжнародного перевезення пасажира без документів, необхідних для в`їзду на територію України чи для в`їзду або транзиту на/через територію іноземної держави з України, авіаційний перевізник несе відповідальність у порядку та розмірах, установлених законом.

Відповідно до положень ст. 39 Конвенція про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень 1999 року, (надалі - Конвенція) Положення цієї глави застосовуються тоді, коли особа (далі - перевізник за договором) як основна сторона укладає договір перевезення, який регулюється цією Конвенцією, з пасажиром або вантажовідправником, або з особою, яка діє від імені пасажира або вантажовідправника, а інша особа (далі - фактичний перевізник), будучи уповноваженим перевізником за договором, здійснює все перевезення або його частину, але не є стосовно такої частини послідовним перевізником у контексті цієї Конвенції. Наявність згаданих повноважень є презумпцією за відсутності доказу протилежного.

Таким чином, Конвенція розрізняє також поняття перевізника за договором та фактичного перевізника. Кожна авіакомпанія має відповідний код перевізника - умовне літерне або літерно- цифрове позначення перевізника, надане ІАТА відповідно до встановленого порядку, яке застосовується для ідентифікації повітряного перевізника.

Як вбачається із долучених до справи документів та зазначалося вище, позивач придбав авіаквиток за номером 555-, який належить авіакомпанії Aeroflot (Аерофлот, код ІАТА SU, цифровий код 555). Враховуючи вищевикладені положення Конвенції, позивач уклав Договір повітряного перевезення саме з авіакомпанією Aeroflot, яка є перевізником за договором щодо всього перевезення (а.с.3). Авіакомпанія МАУ, як компанія, уповноважена здійснити один із сегментів перевезення, являється фактичним перевізником на маршруті Київ - Мінськ.

Відповідно до ч. 1 ст.41 Конвенції передбачено, що дія чи бездіяльність фактичного перевізника і його службовців та агентів, які діяли в рамках своїх обов`язків, стосовно перевезення, що здійснювалося фактичним перевізником, уважаються діями чи бездіяльністю й перевізника за договором.

У відповідності до вимог ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З даним позовом про захист прав споживача - стягнення суми, сплаченої за невикористаний авіаквиток, звернувся позивач ОСОБА_2 . Як вбачається із матеріалів справи, договір повітряного перевезення був укладений між пасажиром Duong Van Tinh та авіакомпанією Aeroflot (Аерофлот), що підтверджується доданою до позовної заяви копією електронного квитка за номером 555- (а.с.3). Крім того, у перевезенні за вказаним авіаквитком було відмовлено пасажиру ОСОБА_10 . Отже позивач по справі - ОСОБА_2 не є стороною договору перевезення; його особисті майнові права Відповідачем-1 порушені не були. До позовної заяви не долучені докази, які надають право ОСОБА_2 на отримання грошових коштів, які згідно укладеного договору перевезення, належать іншій особі - Duong Van Tinh, від якого вимога про відшкодування належних йому грошових коштів, не заявлена, а тому вказаний в позові позивач - не є належним оскільки його право не порушено і не підлягає судовому захисту.

Крім того, відповідач Приватне акціонерне товариство «Міжнародні авіалінії України» не є стороною договору перевезення, укладеного з позивачем; кошти за придбання авіаквитка відповідач від позивача не отримував, своїми діями матеріальної шкоди позивачу не заподіяла, а тому позовні вимоги, пред`явлені до вказаного відповідача не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача до відповідача 2 АТ КБ «ПриватБанк» слід зазначити наступне.

Відповідно до 2.3.2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк дані умови та правила є угодою про дистанційне обслуговування Клієнта (далі - «Угода») і визначають комплекс інформаційних послуг за рахунком Клієнта та порядок здійснення операцій з рахунком на підставі дистанційних розпоряджень Клієнта в системі Internet Banking Приват-24 (далі - «Система»). Таким чином, АТ КБ ПриватБанк не надає послуги з авіаперевезення, оформлення віз, надання консульський послуг та не несе відповідальності за винекнення конфліктних ситуацій між пасажиром та авіаперевізником. АТ КБ ПриватБанк лише надає послугу банківського обслуговування рахунку клієнта при купівлі квитків. Так зокрема пунктом 2.3.2.4.7.5. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що пасажири несуть повну відповідальність за наявність і коректне оформлення документів, віз, що потрібні для перетину кордону країн транзиту та прибуття.

В позові позивач зазначає, що замовляючи квиток, представник ПриватБанку.. запевнив його, шо відкривати (транзитну) візу в разі, якщо пасажир, не залишатиме територію порту не потрібно, проте, матеріли справі доказів того, що позивач звертався 02.03.2017 року до звертався до АТ КБ ПриватБанк з приводу необхідності оформленні візи, не містять.

Як вбачається з матеріалів справи з питанням необхідності оформлення транзитної візи позивач звернувся лише 06 березня 2017 року о 18 годині 36 хвилин, так, представник АТ КБ ПриватБанк зазначив, що при транзитному перельоті оформлення візи не потрібно і в листі від 06.03.2017 року о 20 год 58 хвилин повідомив, що для уточнення рекомендується звернутись до компетентних органів, а також звернутись до авіакомпанії (а.с. 86, 87).

Враховуючи, що на відповідача 2 АТ КБ «ПриватБанк» не надає послуги з авіаперевезення, оформлення віз, надання консульський послуг та не несе відповідальності за виникнення конфліктних ситуацій між пасажиром та авіаперевізником, тому позовні вимоги до вказаного відповідача не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 2 ЦПК України, згідно з якою завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною другою вказаної статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

З врахуванням вищезазначених норм закону та вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені неналежним позивачем до неналежних відповідачів і діями відповідачів збитків позивачу не завдано, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Міжнародні авіалінії України», Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про стягнення суми, сплаченої за невикористаний квиток в розмірі 13583грн.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, підстави стягувати з відповідача на користь позивача понесені витрати у цій справі відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 908, 910, 1166 ЦК України, ст.. 100-105 Повітряного кодексу України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 128, 211, 223, 263, 265, 273 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Міжнародні авіалінії України», Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про стягнення суми, сплаченої за невикористаний квиток - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 02.04.2021.

Суддя: