ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №592/8871/20

Провадження № 22-ц/816/518/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Криворотенка В.І.,

суддів Кононенко О.Ю., Левченко Т.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2021 року (суддя Бичков І.Г., дата складення повного рішення 05 січня 2021 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

30 липня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Супруна Д.В. звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з АТ «СМНВО Інжиніринг» 1302,18 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 154000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги мотивовано тим, що він 19 лютого 2020 року був прийнятий на роботу в АТ «СМНВО-Інжиніринг» в порядку переведення з АТ «Сумське НВО» в проектно-технологічний відділ на посаду головного технолога і цього ж дня він був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

На день звільнення з роботи АТ «СМНВО Інжиніринг» нарахувало позивачу заробітну плату до виплати у сумі 1302,18 грн (1400 грн нараховано), але виплатити її відмовилося, а тому відповідно до ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України з відповідача на його користь підлягає стягненню середньоденна заробітна плата в розмірі 1400 грн, за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 20 лютого 2020 року по день ухвалення рішення судом.

04 вересня 2020 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від представника позивача адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить позов в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати залишити без розгляду, оскільки позивач отримав заборгованість по заробітній платі 27 серпня 2020 року. При цьому, так як позивач основну суму заборгованості отримав 27 серпня 2020 року, то затримка виплати заробітної плати до повного розрахунку склала 129 робочих днів (з 20 лютого 2020 року по 27 серпня 2020 року), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 180600 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2021 року позов задоволено частково та стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2020 року по 27 серпня 2020 року включно в розмірі 180600 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі АТ «СМНВО-Інжиніринг», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову , за безпідставністю.

Вказує, що у затримці розрахунку при звільненні винен сам позивач, оскільки він не надав роботодавцю своїх банківських реквізитів на які можливо б було здійснити перерахування боргу, а товариство не мало жодної інформації про його місцезнаходження та реєстрацію, для його сповіщення про необхідність надання банківських реквізитів.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 180600 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повністю, що відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Як встановив суд першої інстанції 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в АТ «СМНВО-Інжиніринг» в порядку переведення з АТ «Сумське НВО» в проектно-технологічний відділ на посаду головного технолога.

Цього ж дня 19 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

На день звільнення з роботи АТ «СМНВО Інжиніринг» нарахувало ОСОБА_1 заробітну плати у сумі 1400 грн (до виплати 1302,18 грн), але у день звільнення виплата заробітної плати здійсненна не була.

Згідно виписки відділення № 1 ПУМБ в м. Суми від 28 серпня 2020 року, позивачу 27 серпня 2020 року була виплачена заборгованість з заробітної плати в розмірі 1302,18 грн.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині виникнення у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки АТ «СМНВО Інжиніринг» в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення ОСОБА_1 не було здійснено розрахунку по нарахованій заробітній платі, зокрема не було вплачено заробітну плату в сумі 1302,18 грн.

Доводи апеляційної скарги АТ «СМНВО Інжиніринг» з приводу того, що сам ОСОБА_1 був винен у тому, що з ним вчасно не було здійснено розрахунку, вказаних висновків не спростовують і не доводять того, що у АТ «СМНВО Інжиніринг» не було можливості здійснити з ОСОБА_1 розрахунок у строк визначений ст. 116 КЗпП України, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що АТ «СМНВО Інжиніринг», як роботодавець вживало заходів направлених на виконання вимог ст. 116 КЗпП України у найкоротші строки.

При цьому, колегія суддів враховує, що АТ «СМНВО Інжиніринг» після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, вжило заходів та знайшло спосіб здійснити розрахунок з ОСОБА_1 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалося, позивач ОСОБА_1 працював у АТ «СМНВО Інжиніринг» один день, за який йому було нараховано 1400 грн заробітної плати, з яких до виплати становило 1302,18 грн.

Звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «СМНВО Інжиніринг» середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 20 лютого 2020 року по 27 серпня 2020 року, виходячи із середньоденної заробітної плати 1400 грн.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час

При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно розрахункового корінця та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, заробітна плата позивача за фактично відпрацьований час становить 1400 грн.

Таким чином, оскільки позивач працював у відповідача лише один робочий день, то його середньоденний заробіток становить 1400 грн, який він і просить стягнути за час затримки розрахунку по заробітній (129 робочих днів), що складає 180600 грн (1400 грн х 129 днів).

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо можливості зменшення розміру відшкодування передбаченого ст. 117 КЗпП України, та вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, з огляду на наступне.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Судом було встановлено, що АТ «СМНВО Інжиніринг» з 20 лютого 2020 року по 27 серпня 2020 року мало заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 в розмірі 1400 грн (1302,18 грн до виплати).

Колегія суддів враховує, що заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 1400 грн (1302,18 грн до виплати) є більше ніж у сто разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (180600 грн).

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд зазначає, що обсяг відповідальності відповідача не відповідає принципу співмірності із допущеним ним правопорушенням щодо недоплати позивачу заробітної плати та індексації заробітної плати у розмірі 1400 грн (1302,18 грн до виплати).

Суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (180600 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача у сумі 5000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

Отже, позовні вимоги про стягнення за ст. 117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн, що відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 31 липня 2020 року суд першої інстанції відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу позову до ухвалення судового рішення.

Колегія суддів не надаючи оцінку визначеному судом першої інстанції розміру судового збору, що підлягав сплаті за подачу позову виходить з наступного.

Так, враховуючи з уточнені позовні вимоги майнового характеру ОСОБА_1 ціна позову складає 180600 грн, а тому згідно підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу позову підлягало сплаті 1806 грн (1% від ціни позову).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено на 2,77% (5000 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 180600 грн (ціна позову)), то за подачу позову з відповідача АТ «СМНВО Інжиніринг» на користь держави підлягає стягненню 50,03 грн (1806 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті при подачі позову) х 2,77% / 100%), а з позивача на користь держави підлягає стягненню 1755,97 грн (1806 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті при подачі позову) х 97,23% (100%-2,77%) / 100%).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 97,23%, з ОСОБА_1 на користь АТ «СМНВО Інжиніринг» підлягає стягненню 2633,96 грн (2709 грн (сума судового збору, яка підлягала сплаті при подачі апеляційної скарги) х 97,23% / 100%) у відшкодування фактично понесених відповідачем судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2021 року змінити в частині задоволених вимог та розподілу судових витрат.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 50,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 1755,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» 2633,96 грн компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді : О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко