Справа № 455/1625/20
Провадження № 2/455/160/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Пастриган Н.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Мукан І.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2020 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в сумі 3449гривень, заподіяну пошкодженням мобільного телефону.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 26.11.2020 ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_2 та громадянами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у лісовому масиві між населеними пунктами Кобло та Воля Старосамбірського району Львівської області у районі кварталу 21 виділ 17 здійснювали погрузку деревини невідомого походження на трактор ОСОБА_3 . Приблизно о 16.30 год. поблизу місця погрузки вказаної вище деревини на трактор ОСОБА_3 перебували громадяни ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_1 та житель села Воля ОСОБА_7 . У ОСОБА_1 в руках був мобільний телефон марки Redmi 7A. Побачивши це ОСОБА_3 та його син ОСОБА_8 підійшли до ОСОБА_1 та вчинили щодо неї неправомірні дії шарпали за одяг, намагались побити, висловлювали погрози. Під час конфлікту, ОСОБА_2 схопив ОСОБА_1 за руку, викрутив її та вихопив з рук ОСОБА_1 телефон марки Redmi 7A і кинув його до трактора, внаслідок чого на екрані зявилися тріщини та телефон вимкнувся і більше не вмикався. Стверджує, що такими своїми неправомірними діями, що виразилося в умисному розбитті мобільного телефону (телефон став повністю непридатний для користування після розбиття) ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 матерільну шкоду на суму 3449гривень, яку на підставі ст.ст.22,1166 ЦК України просить суд стягнути з відповідача в її користь.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 (а.с.16) справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 14.01.2021 (а.с.19) відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно, цією ж ухвалою, задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Крім того, судом встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

05.02.2021 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.28), разом із додатками, в якому зазначає, що позов не визнає повністю, позовні вимоги вважає безпідставними та просить суд у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх заперечень покликається на те, що 26.11.2020 він не перебував зі своїм батьком ОСОБА_3 та громадянами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у лісовому масиві між населеними пунктами Кобло та Воля. Того дня перебував за місцем свого проживання в житловому будинку в АДРЕСА_1 , і здійснював певні роботи біля будинку. Про конфлікт батька із гр. ОСОБА_1 він дізнався зі слів батька увечері 26.11.2020. Стверджує, що він не причетний до вищевказаного конфлікту, йому нічого не відомо про ушкодження телефону ОСОБА_1 і до ушкодження її телефону він не причетний, жодними своїми діями він не заподіював їй майнової шкоди.

Ухвалою суду від 11.02.2021 задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

16.02.2021 позивачка ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив (а.с.66), з додатками, в якому зазначає, що твердження відповідача у відзиві про те, що 26.11.2020 він не перебував у лісовому масиві та не міг розбити її телефон не відповідають дійсності. Із наданої нею довідки від 11.12.2020 вбачається, що конфлікт між нею та відповідачем був, проте поліція не розслідувала цей факт оскільки кримінальна відповідальність за умисне пошкодження майна наступає при заподіянні шкоди не менше ніж на суму 265750 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мукан І.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, з підстав, викладених ним у відзиві на позовну зяву.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 11.12.2019 відповідно до Договору про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше», позивачка ОСОБА_1 отримала у ТОВ «ВУХО.КОМ» товар телефон мобільний Xiaomi Readmi 7A 2/32GB Gem Red, на умовах цього Договору, загальною вартістю 3449,00гривень.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією чеку від 11.12.2019 (а.с.11), копією гарантійного талону (а.с.11), копією Договору про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше» від 11.12.2019 з додатком (а.с.12,13).

Предметом даного позову являється матеріально-правова вимога позивачки ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у розмірі 3449гривень, завданої пошкодженням її майна, а саме вищевказаного мобільного телефону марки Xiaomi Readmi 7A. Підставою позову позивачка наводить неправомірні дії відповідача в умисному пошкодженні зазначеного майна.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно встановити такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та(або) позбавлення його особистого нематеріального права, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдача шкоди.

Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлюється презумпція вини завдача шкоди, що означає, що особа яка завдала шкоду буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини ( наявність вини іншої особи чи дія об`єктивних обставин).

Стаття 1192 ЦК України зобов`язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, за змістом статей 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками, вини. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для настання деліктної відповідальності за ст.ст.1166,1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 року в справі № 591/5118/14-ц).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що оскільки обставини, на які покликається позивачка ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог повністю заперечуються відповідачем ОСОБА_2 , тому такі обставини, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, потребують доведення.

При цьому слід зазначити, що в судовому засіданні, суд у відповідності до ст.221 ЦПК України роз`яснював учасникам справи їхні процесуальні права та обов`язки, в тому числі положення ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до вимог якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а також положення ч.5 ст.81 ЦПК України відповідно до якої докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, та положення ч.1 ст.83 ЦПК України відповідно до якої сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підтвердження обставин в обгрунтування позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 посилається на надані нею показання у суді як свідком, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також наявні у матеріалах справи докази.

Так, допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні надала суду такі показання. Зазначила, що 26.11.2020 вона, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , ходили гуляти по лісу. Також з ними був ОСОБА_7 . Там побачили як трактор витягує дрова. Чоловік почав знімати це на свій мобільний телефон на відео. Вона (свідок) вирішила підійти ближче, показуючи, що знімає на відео зі свого мобільного телефону. В подальшому відбувся конфлікт під час якого ОСОБА_2 (відповідач у справі) відібрав у неї ( ОСОБА_1 ) її телефон і кинув до трактора та розбив. Після вказаних подій вона звернулася до поліції із заявою.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надав суду такі показання. Зазначив, що 26.11.2020 він зі своєю дружиною ОСОБА_1 ходили гуляти по лісу. Під час прогулки почули звук бензопили. Підійшовши ближче побачили, що здійснюється порубка деревини. Він (свідок) почав знімати це на свій мобільний телефон на відео. Дружина вирішила підійти ближче. В подальшому відбувся конфлікт під час якого ОСОБА_9 відібрав його (свідка) мобільний телефон і викинув у кущі, а ОСОБА_2 (відповідач у справі) відібрав у дружини ( ОСОБА_1 ) її телефон і кинув до трактора марки ДТ-75 червоного кольору, який, як йому відомо, належить ОСОБА_10 , розбивши телефон.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав суду такі показання. Зазначив, що по дорозі до лісу він зустрівся з ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , де побачили як трактор ДТ75 витягує дрова. Тоді він залишив ОСОБА_6 і ОСОБА_1 та обійшов з другої сторони. Були присутні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_1 почала знімати їх на мобільний телефон і ОСОБА_2 (відповідач у справі) забрав у неї телефон і кинув до трактора. Також в цей момент ОСОБА_10 кинув телефон ОСОБА_6 в кущі.

Викладені у відзиві на позовну заяву та надані в судовому засіданні пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що він не був присутній у лісі 26.11.2020 під час вищевказаного конфлікту, суд не бере до уваги в якості належних та допустимих доказів вищевказаних обставин, з огляду на наступне.

Згідно ст.92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.234 ЦПК України якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 230-232 цього Кодексу.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватися як засіб доказування.

З наведеного вбачається, що засобом доказування вважають не будь-які пояснення сторін, а лише ті, які одержані під час допиту цих осіб як свідків. І тільки в тому разі відомі їм факти стануть доказами, що відповідатимуть правилу належності та допустимості.

Однак, в ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 не був допитаний в якості свідка, клопотання про допит його як свідка заявлено не було, останній в судовому засіданні надавав особисті пояснення з приводу спору, які не є засобом доказування.

Показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не спростовують вищевказаних обставин зазначених у показаннях ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Разом із цим, вищевказані показання ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не доводять, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 саме належний позивачці мобільний телефон марки Xiaomi Readmi 7A зазнав пошкоджень.

Так, у своїх показаннях свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не зазначають про те який саме телефон позивачка ОСОБА_1 мала при собі при під час вказаних подій, який відповідач ОСОБА_2 кинув до трактора та розбив. Крім того, наведені показання не підтверджують отримання телефоном позивачки внаслідок цього технічних ушкоджень, в результаті яких даний телефон не підлягав ремонту та відновленню, і такі є лише припущенням, які іншими належними доказами не підтверджені.

На підтвердження наявності пошкоджень мобільного телефону позивачкою також надано до суду диск з фотознімками мобільного телефону.

Однак, із наявних фотознімків неможливо встановити чи зоображений на них телефон належить саме позивачці ОСОБА_1 , його марку та модель, яким чином був пошкоджений вказаний телефон, зокрема чи такий містить тріщини екрану чи лише захисного скла. Також фотознімки телефону не є безспірним доказом утворення зафіксованих пошкоджень саме 26.11.2020.

Крім того, суду не надано переконливих та беззаперечних доказів того, що пошкодження мобільного телефону позивачки є наслідком протиправного діяння саме відповідача ОСОБА_2 , а не інших обставин, тобто не доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою. Оскільки, доказів, що після подій, які відбулися 26.11.2020 пошкодження телефону позивачки були зафіксовані суду не надано, до участі в огляді пошкодженого телефону відповідач залучений не був, відомостей про технічний стан зазначеного телефону до отримання ним пошкоджень не встановлено.

На наданому позивачкою відеозаписі також не зафіксовано що відповідач ОСОБА_2 своїми протиправними діями пошкодив належний позивачці мобільний телефон марки Xiaomi Readmi 7A

Із наявних у справі копій матеріалів перевірки Старосамбірського ВП самбірського ВП ГУ НП у Львівській області від 11.12.2020 (а.с.31-42) судом встановлено наступне.

Так, відомо, що 26.11.2020 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області із письмовою заявою з проханням прийняти міри до громадянина ОСОБА_2 (відповідача у даній справі) та ОСОБА_3 , які 26.11.2020 близько 17.00год. біля с.Кобло Старосамбірського району в лісовому масиві вчинили відносно неї хуліганські дії, шарпали за одяг, намагалися побити та під час сварки вирвали з рук телефон внаслідок чого пошкодили його, чим спричинили збитки на суму 4000гривень.

В свою чергу, ОСОБА_3 27.11.2020 звернувся до Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області із письмовою заявою із проханням розглянути заяву повязану з протиправними діями жителями с.Воля, громадянами ОСОБА_12 та його дружиною ОСОБА_13 , які 26.11.2020 близько 16.20год погрожували заявнику фізичною розправою, коли він знаходився на своєму робочому місці.

Крім того, 28.11.2020 рапортом старшого інспектора сектору моніторингу Самбірського ВП Стецькович М.Я. повідомлено про те, що під час моніторингу соціальної інтернет мережі «Фейсбук» виявлено на загально доступній сторінці «Моя Старосамбірщина» ІНФОРМАЦІЯ_1 опублікований допис користувача « ОСОБА_14 » про те, що лісник Мига ОСОБА_15 спільно зі своїм сином ОСОБА_16 незаконно вирубують ліс та вивозять за допомогою трактора і в подільшому продають.

За вищевказаними зверненнями ОСОБА_1 від 26.11.2020, ОСОБА_3 від 27.11.2020, а також за рапортом ОСОБА_17 від 28.11.2020, Старосамбірським ВП проведено перевірку, за результатами якої складено довідку про результати перевірки від 11.12.2020 (а.с.31,32).

Однак, із матеріалів даної перевірки вбачається, що в ході проведення такої не було встановлено, що саме з вини ОСОБА_2 сталося пошкодження телефону позивачки, в результаті чого було завдано матеріальної шкоди. Зокрема, довідка про результати проведення перевірки від 11.12.2020, складена дільничним офіцером поліції сектору превенції патрульної поліції Старосамбірського ВП Душним М., не містить висновку про конкретну особу, винну в заподіянні позивачці матеріальної шкоди.

Кримінальне провадження чи провадження у справі про адміністративне правопорушення за вищевказаним зверненням ОСОБА_1 не проводилось.

Також, в матеріалах справи відсутнє судове рішення (вирок, ухвала або постанова суду), яким було б встановлено факт неправомірних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , в результаті яких пошкоджено належний позивачці мобільний телефон Xiaomi Readmi 7A.

Крім вищенаведеного, суд наголошує, що для вирішення питання про відшкодування майнової шкоди обов`язковому доведенню також підлягає розмір заподіяних збитків, що відповідно до положень статті 81 ЦПК України покладається на позивача.

Так, позивачкою заявлено розмір матеріальної шкоди виходячи з того, що телефон неможливо відремонтувати і розраховано з повної вартості телефону на момент його придбання в сумі 3449,00 грн (в.т.ч. захисне скло та додаткові послуги).

Однак, жодних доказів що телефон позивачки внаслідок пошкоджень не підлягає відновленню, а якщо підлягає, то яка вартість його ремонту, чи доказів того, що вартість відновлювального ремонту є вищою ніж заявлені позовні вимоги, позивачкою суду надано не було. Також не встановлено відомостей про реальну вартість зазначеного телефону до отримання ним пошкоджень, його технічний стан, тощо.

Під час розгляду справи в суді клопотань про призначення у справі експертизи, чи інших клопотань з цього приводу до суду не надійшло.

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, з огляду на усе вищенаведене, суд констатує, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 3449гривень, з підстав, передбачених ст.ст.22,1166 ЦК України, позивачкою, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, не доведено наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки відповідача як заподіювача даної шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, з чого суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Але суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності і не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказів. Однак, позивачка покладені на неї процесуальні обов`язки пов`язані з тягарем доказування по справі не виконала та не довела перед судом обставини на які покликалася як на підставу своїх вимог.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 гривень у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_14 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків відмовити повністю за недоведеністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 16.04.2021.

Суддя А.В.Кушнір