Провадження № 2/947/797/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2020 року з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого 11.11.2008 року (архівний запис 10.03.1998 р) за №8173599 реєстратором Перша Одеська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 04.11.1997 року, до суду звернулась ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суд м.Одеси від 04.01.2021 відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

З боку відповідача, 10.02.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у позові в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

До судового засідання представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Герус О.О. надано заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору міни нерухомого майна від 30.07.1996 року №96/0982, зареєстрованого 02.08.1996 року КП «ОМБТІ та РОН» №14735 ОСОБА_2 належить 2/3 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , копія якого міститься в матеріалах справи.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є його дружина позивач у справі ОСОБА_1 , яка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Давидової К.Ю., яка завела спадкову справу за №15/2019 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка листом від 12.02.2020 року №19/02-14 повідомила ОСОБА_1 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з наявністю арешту на буд. АДРЕСА_2 , накладений ухвалою Київського районного суду м.Одеси без номеру від 04.11.1997 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що в реєстрі зареєстроване 11.11.2008 року за реєстраційним номером 8173599 обтяження на нерухоме майно, а саме буд. АДРЕСА_3 , тип обтяження: арешт ( архівний запис) реєстратор: Перша Одеська державна нотаріальна контора , підстава обтяження: ухвала б/н Київського районного суду м.Одеси від 04.11.1997 року ( додаткові дані: архівна дата 10.03.1998 р. Дата виникнення 04.11.1997 № реєстра 814-97).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.11.1997 р. за клопотанням позивача забезпечено позовні вимоги в рамках цивільної справи №2-2191/1999 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

10.08.1999 року Київським районним судом м.Одеси постановлено рішення про задоволення даного позову.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 та відповідно до листа Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 09.03.2021 р. №1332/01-16 спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась.

Дані особи ніколи не були власниками належної позивачу та її чоловіку частини житлового будинку, розташованого за тією ж адресою. ОСОБА_4 , жодного відношення до належної ОСОБА_2 частини житлового будинку не мав.

Арешт на частину житлового будинку належного з 1996 року сім`ї позивача був помилково зареєстрований Першою Одеською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 04.11.1997 р., щодо всього домоволодіння, оскільки стосується нерухомого майна належній іншій особі, чим порушує права та законні інтереси позивача.

Ці факти підтверджені матеріалами справи.

Згідно П.5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь- яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг).

Першу Одеську державну нотаріальну контору було ліквідовано відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28 вересня 2017 року без визначення правонаступника.

В свою чергу, публічне правонаступництво органів державної влади, інших органів й установ, які наділені владними повноваженнями, є окремим, особливим видом ' правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою здійснення правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Наразі, існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

На даний час арешт є перешкодою позивачву в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права на вступ у спадщину.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого 11.11.2008 року (архівний запис 10.03.1998 р) за №8173599 реєстратором Перша Одеська державна нотаріальна контора, накладений на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 04.11.1997 року.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02.04.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.