КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5182/21 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Войтко Тетяни Петрівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на Ѕ частину квартири,

УСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив встановити факт проживання позивача та відповідача ОСОБА_1 у період з 01 жовтня 2010 року до 31 липня 2018 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ; здійснити поділ майна подружжя та визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з 01 жовтня 2010 року до 31 липня 2018 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільне господарство, накопичували спільний бюджет та несли спільні витрати, купували майно для спільного користування, та у цей період народилась їх спільна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період спільного проживання без реєстрації шлюбу відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , за спільні кошти позивача та відповідача, а право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 02.08.2019 року за відповідачем ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки була придбана у період проживання з відповідачем за їх спільні кошти, тому вважає за необхідне здійснити її поділ, визнавши за ним право власності на Ѕ частину квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 жовтня 2010 року по 31 липня 2018 року.

Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , номер в реєстрі нерухомого майна 00, спільною сумісною власністю подружжя.

Виділено у власність ОСОБА_3 Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Виділено у власність ОСОБА_1 Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 11 350,80 грн., витрати на проведення експертної оцінки у розмірі 1 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 98 155,00 грн., а всього на загальну суму 110 505 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через свого представника Войтко Т.П. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та увалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, в ході розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, не доведено та не обґрунтовано факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства (наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги), взаємних прав та обов`язків, тобто, що між ними в цей період часу були усталені відносини, що притаманні подружжю в період з 01 жовтня 2010 по 31 липня 2018 рік, що притаманні подружжю у розумінні статті 74 СК України.

Відповідач зазначає, що в період з 01 жовтня 2010 по 31 липня 2018 рік, а також і до теперішнього часу, відповідач та позивач спільно однією сім`єю не проживали, спільне господарство не вели, не було також і спільних витрат, спільного бюджету, спільної купівлі майна для спільного користування у побуті (меблі, побутові пристрої та техніка), Позивач не приймав участі у витратах на утримання спірної квартири, її ремонті її благоустрою та оздобленні.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки умовам п 1.5 та 2.5. Попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , із встановленим графіком погашення планових платежів від 31.08.2013 року, відповідно до змісту яких «Покупець довів до відома Продавця, а Продавець взяв до уваги той факт, що Покупець не перебуває в зареєстрованому шлюбі та не з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу на час підписання цього Попереднього договору. Гроші, які передаються Покупцем в рахунок належних Попереднім договором та Основним договором платежів, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частину), витрачені з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу Квартири та його платіжної спроможності, у тому числі відповідно до статей 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні.

Усі платежі, які підлягають сплаті Покупцем відповідно до цього Попереднього договору та Основного договору, Покупець зобов`язується сплачувати Продавцю виключно у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в національній валюті України з власного поточного рахунку або через касу банку на поточний рахунок Продавця № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». МФО 380838.»

Зі змісту Договору купівлі-продажу облігацій № БВ-160/12-4 від 28.08.2012 та Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості № Б-1410/1/219 від 28.08.2012 вбачається, що відповідач починаючи з 28.08.2012 мала на меті придбати об`єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_1 для особистого власного користування за власні кошти.

02.08.2019 року на підставі Договору купівлі-продажу № 3525 від 02.08.2019 року здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 46,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, спірна квартира набута у власність відповідачем 02.08.2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

Приймаючи рішення у справі Дніпровський районний суд міста Києва не надав належної оцінки витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та не провів об`єктивного, повного та всебічного дослідження даного доказу.

Зокрема, судом не встановлено, що станом на дату формування повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (дата формування 12.09.2018), позивач при реєстрації дитини 20.06.2013 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В свою чергу відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, судом не надано належної оцінки заяві ОСОБА_5 на ім`я головного лікаря Дитячої клінічної лікарні № 4 Сухомлинській Р.І. від 25.06.2013 року, поданій позивачем, в якій останній зазначає місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Дані докази, надані саме позивачем, спростовують його ж твердження щодо факту проживання однією сім`єю з відповідачем в період з жовтня 2010 року, оскільки в них позивач зазначає різні місця проживання.

На думку відповідача, інші письмові докази, такі як договори про надання спортивно-оздоровчих послуг, товарні чеки, довідка про відвідання дитиною дошкільного навчального закладу, договір про надання фото послуг та інші, не являються достатніми доказами, на підставі яких можливо встановити факт проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без шлюбу.

Вказує також, що поданий позивачем Акт, складений ТОВ «Комфорт-Таун» 11.01.2019 року сусідами-свідками, також не доводить факту спільного проживання сторін однією сім'єю, ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин сторін.

Апелянт зазначає також, що відповідач ОСОБА_1 була позбавлена права на справедливий та неупереджений розгляд даної цивільної справи, ефективний захист своїх прав у зв`язку із розглядом справи за її відсутністю та відмовою суду у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із перебуванням Відповідача в країні Польщі. Зазначені обставини позбавили відповідача можливості надати суду докази, які підтверджують проживання та працю відповідача в Польщі в період з 10.08.2016 року по теперішній час.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 заперечує проти її доводів, посилаючись на їх безпідставність.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Войтко Т.П. підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Позивачем та його представником було також підтримане клопотання, подане разом із відзивом на апеляційну скаргу, про долучення доказів до справи. Посилаючись на положення ч. 3 статті 367 ЦПК України, просили приєднати до справи документи, які подані на спростування доводів апеляційної скарги. Зазначені докази не могли бути подані у суді першої інстанції, оскільки відповідачем не було подано відзиву на апеляційну скаргу, справа була розглянута за відсутності відповідача, яка виклала свою позицію щодо позову лише в апеляційній скарзі.

Заслухавши думку представника відповідача, порадившись на місці, суд ухвалив задовольнити клопотання позивача, приєднати до матеріалів справи Акт (протокол) огляду веб-листування, складений адвокатом Шуляк Н.О. та роздруківку веб-листування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook з 2013 по 2021 рік. .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання позивача та відповідача у період з 01 жовтня 2010 року по 31 липня 2018 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю сторін спору квартири АДРЕСА_6 та здійснення її поділу як майна подружжя, - оскільки матеріали справи містять належні та достатні докази на підтвердження факту спільного проживання позивача та відповідача у заявлений позивачем період однією сім`єю, наявні докази ведення сторонами спільного побуту, реалізації взаємних прав щодо спільного відпочинку, розвитку, проведення спільного дозвілля та виконання спільних обов`язків щодо створеної ними родини, утримання та виховання спільної малолітньої дитини, а також в матеріалах справи наявні докази придбання спірної нерухомості в результаті спільних зусиль родини позивача та відповідача, їх спільної праці та за спільні грошові кошти, що підтверджено матеріалами справи та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2012 року між ТОВ «КзУА «Валприм», ТОВ «ІДЦ «Глобал» та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу облігацій № БВ-160/12-4 та 28.08.2012 року між ТОВ «Нео Віта» та ОСОБА_1 укладено Договір про участь у будівництві об`єкту нерухомості № Б-1410/219, щодо продажу, оплати, передачі у власність ОСОБА_1 облігацій на квартиру/квартири АДРЕСА_7 . (том 1 а.с. 69-76, 77-78, 79-85, 86)

У сторін спірних правовідносин ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась спільна дитина ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14 листопада 2018 року, актовий запис № 17.06. (том 1 а.с. 11, 19-22)

31.08.2013 року між ТОВ «КзУА «Валприм» та ОСОБА_1 укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , із встановленим графіком погашення планових платежів. (том 1 а.с. 87-94)

20.12.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Спорт-Стар», та 22.12.2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Спорт-Стар» укладено Договори про надання спортивно-оздоровчих послуг. (том 1 а.с. 30-31, 33-34)

09.06.2015 року та 04.10.2017 року між ТОВ «КзУА «Валприм» та ОСОБА_1 укладено Договори про внесення змін і доповнень до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, якими сторони погодили дату укладення Основного договору до 01.11.2017 року, після чого до 01.11.2019 року. (том 1 а.с. 95-96, 97-98)

Згідно Довідки, виданої ОСОБА_3 06.09.2018 року № 34, його дитина ОСОБА_4 , 2013 року народження, дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад № 192 управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з 01.09.2016 року, вносив плату за харчування дитини у листопаді 2017 року, грудні 2017 року, лютому 2018 року, квітні 2018 року. (том 1 а.с. 24, 25-26)

За даними актів від 15.10.2014 року, 13.10.2014 року, Абонентського договору від 27.12.2013 року, рахунків від 34.04.2018 року, останні складено, оплачено ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . (том 1 а.с. 59-65)

Згідно Договору про надання фото послуг від 13.12.2017 року, Договору про надання послуг від 13.12.2017 року, Анкети Федерації «Айкі те гатанарю» України в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , Договору від 04.09.2017 року в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , складених та укладених ОСОБА_3 , останнім зазначено адресою свого проживання: АДРЕСА_2 . (том 1 а.с. 35-37, 38-42, 45-52, 53-54, 55-57, 58)

Згідно Довідки, складеної АТ КБ «ПриватБанк» від 05.09.2018 року та відповідних квитанцій ОСОБА_3 здійснював наступні платежі: 30.05.2016 року - 5 500,00 грн., 01.07.2016 року - 5 500,00 грн., 29.07.2016 року - 38 936,15 грн., 30.08.2016 року - 12 212,00 грн., 26.10.2016 року - 28 736,22 грн., 27.11.2016 року - 13 000,00 грн., 23.02.2017 року - 13 300,00 грн., 30.03.2017 року - 14 000,00 грн., 23.02.2017 року - 13 300,00 грн., 30.03.2017 року - 14 000,00 грн., 21.04.2017 року - 13 500,00 грн., 26.05.2017 року - 13 500,00 грн., 29.06.2017 року - 13 500,00 грн., 27.07.2017 року - 13 500,00 грн., 16.08.2017 року - 13 500,00 грн., 28.09.2017 року - 13 800,00 грн., 27.10.2017 року - 14 900,00 грн., 20.11.2017 року - 14 900,00 грн., 13.12.2017 року - 14 900,00 грн., 29.03.2018 року - 14 900,00 грн., 18.04.18 - 14 000,00 грн. Крім того, на підтвердження оплати позивачем кредитних коштів за договором купівлі-продажу квартири до матеріалів справи долучено квитанції. (том 1 а.с. 66, 99-109)

02.08.2019 року на підставі Договору купівлі-продажу № 3525 від 02.08.2019 року здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 46,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 67-68)

Згідно Акту, складеного ТОВ «Комфорт Таун» від 11.01.2019 року, сусідами-свідками підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_2 з грудня 2013 року по кінець червня 2018 року. (том 1 а.с. 23)

За даними Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Апрайсел ЮА» від 28.09.2020 року вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 - становить 2 103 100,00 грн. (том 1 а.с. 110-125)

Судом першої інстанції допитано свідків.

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показала, що вона є подругою сім'ї позивача та відповідача, позивач є хрещеним батьком її дитини. З відповідачем свідок познайомилась у 2010 році, тобто з часу, коли сторони почати проживати разом. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали спільно однією сім'єю, були гарною, щасливою парою, мають спільну дитину, яка народилась у 2013 році, свідок спілкувалась із сторонами приблизно раз на два-три місяці, навідувалась до них додому, де сторонами вівся спільний побут, придбавалися спільні речі. Свідок показала, що позивач та відповідач вели спільний побут, мали спільний намір на придбання квартири в ЖК «Комфорт-Таун». Після переїзду відповідача на заробітки до Польщі, позивач разом із малолітньою донькою жили в квартирі ЖК «Комфорт-Таун» по АДРЕСА_8 , яку сторони спільно придбали.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_3 . Свідок пояснила, що сторони познайомились восени 2010 року, почали спільно проживати у квартирі на б-рі Лепсе, у 2013 році у них народилась спільна донька. Сторони були гарною парою, кохали один одного, планували спільне подальше життя, разом придбали квартиру «Комфорт-Таун» по АДРЕСА_8 , спільними коштами зробили ремонт в квартирі, купили необхідні меблі. Після народження дитини, свідок переїхала у спірну квартиру, оскільки позивач вимушений був заробляти кошти на утримання родини, відповідач після народження дитини також пішла працювати, після чого у 2015 році поїхала на заробітки до Польщі, а свідок допомагала глядіти та виховувати їх спільну з позивачем доньку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що позивач є її племінником, із відповідачем вона познайомилась у 2010 році. Сторони жили разом, створили спільний побут, були гарною парою, мають спільну малолітню доньку. На придбанні квартири в ЖК «Комфорт-Таун» наполягала саме відповідач, пропри те, що квартири ЖК «Комфорт-Таун» є досить дорогими. Позивач та відповідач постійно працювали, щоб своєчасно сплати внески за квартиру, а свідок, разом із матір`ю позивача ОСОБА_9 допомагають доглядати та виховувати спільну малолітню дитину сторін даного спору. Відповідач у 2015 році виїхала на заробітки до Польщі, приїздить додому досить рідко, позивач також вимушений працювати на декількох роботах, щоб у відсутність відповідача забезпечувати їх спільний побут, матеріально забезпечувати та виховувати спільну дитину.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11роз`яснено: під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Надаючи оцінку кожному окремо та у їх сукупності доказам, поданим позивачем, суд першої інстанції вірно вважав, що показами свідків, письмовими доказами, такими як свідоцтво про народження дитини, актом про встановлення фактичного місця проживання, довідкою ПриватБанк про внесення коштів, банківськими квитанціями, договорами про надання спортивно-оздоровчих послуг, товарними чеками, та іншими письмовими доказами, підтверджується факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю, а також наявність між сторонами усталених відносин, притаманних подружжю в період, протягом якого придбано спірне нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки умовам п 1.5 та 2.5. Попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не спростовують обставин спільного проживання сторін та наявності між ними відносин, притаманних подружжю, підтверджених іншими належними доказами по справі.

Крім того, не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта щодо набуття нею права власності на спірну квартиру 02.08.2019 року, тобто з моменту державної реєстрації такого права.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом із тим, відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, державна реєстрація нерухомого майна не є доказом певного моменту його набуття, а лише процедурою підтвердження державою факту його набуття.

Крім того, необґрунтованими є також посилання апелянта на неналежну оцінку судом витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (дата формування 12.09.2018), в якому зазначено місце проживання позивача при реєстрації дитини 20.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_3 ; а місце проживання відповідача: АДРЕСА_4 .

Так, зареєстроване місце проживання не слід ототожнювати із фактичним місцем проживання особи.

За наявності доказів, підтверджуючих загальні витрати, існування загального бюджету, участь у витратах на ремонт та утримання житла, взаємну допомогу один одному, спільне виховання дитини, обставини щодо реєстрації місця проживання особи не мають вирішального значення

Слід також зазначити, що наведені у апеляційній скарзі доводи спростовуються даними веб-листування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook з 2013 по 2021 рік. Зміст цього листування, з якого вбачається обговорення побутових проблем, роботи, стосунків із рідними, виховання дитини, вирішення питань щодо спільного сімейного бюджету, виплати кредитів, в тому числі і за спільну квартиру, підтверджує наявність між сторонами усталених відносин, притаманних подружжю.

При цьому, факт тимчасового виїзду відповідача ОСОБА_1 на територію Польщі з метою працевлаштування, не свідчить про припинення таких відносин, оскільки сторони продовжували вести спільний бюджет, виплачувати кредит, виховувати дитину та вирішувати побутові питання.

Апеляційній суд також враховує, що належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірної квартири ОСОБА_1 за її особисті кошти, суду надано не було.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують , не впливають на правильність ухваленого у справі рішеннята не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права,порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав відповідача.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції подано клопотання про стягнення з особи, яка подала апеляційну скаргу, судових витрат, до якого було додано Договір про надання юридичних послуг (послуг у сфері права) від 18.02.2021 року, Додаток № 1 до вказаного Договору із переліком дій з надання юридичних послуг та їх вартістю, розрахунок витрат на правничу допомогу та квитанцію про їх оплату на суму 50 000,00 грн.

Представником відповідача Войтко Т.П. не було зазначено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. Також представником відповідача не було заявиленеклопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути 50 000 грн. Витрат на професійну правничу допомогу, отриману позивачем у суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259,268 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Войтко Тетяни Петрівни - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені останнім витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16 квітня 2021 року.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Приходько К.П.