Номер провадження: 22-ц/813/1343/21
Головуючий у першій інстанції Тарасов А.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Професійної спілки «Солідарність», Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, треті особи: Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Міністерства інфраструктури України, в якій зазначив, що наказом Міністерства інфраструктури України №83-О від 04.08.2017р. його звільнено з посади директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з достроковим розірванням укладеного з ним контракту (п. 1 Наказу). Наказом Міністерства інфраструктури України №84-О від 04.08.2017р. покладено виконання обов`язків директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» з 05 серпня 2017 року на ОСОБА_2 , заступника директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (п. 1 Наказу).

Позивач не погоджується зі своїм звільненням, вважає його незаконним, а Накази Міністерства інфраструктури України № 83-О від 04.08.2017 року та № 84-О від 04.08.2017 року протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки з моменту укладення з Міністерством інфраструктури України контракту позивач належним чином виконував взяті на себе зобов`язання та діяв чітко в межах наданих йому контрактом повноважень щодо управління підприємством, в оскаржуваному наказі №83-О взагалі не зазначено конкретний пункт контракту умову, яку порушив позивач, як керівник, Одеська обласна державна адміністрація не надала погодження на звільнення позивача з посади директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.08.2017р., просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 83-О від 04.08.2017 року, визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України «Про виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №84-О від 04.08.2017р., з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства інфраструктури України «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 04.08.2017р. №84-О» №85-О від 04.08.2017р., поновити позивача на посаді директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 83-0 від 04 серпня 2017 року. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України «Про виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 84-0 від 04 серпня 2017 року, з урахуванням змін, внесених Наказом Міністерства інфраструктури України «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 04.08.2017 року № 84-О» № 85-0 від 04 серпня 2017 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ». Стягнено з Міністерства інфраструктури України на користь держави судовий збір в розмірі 1920 гривень. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги

ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

В апеляційній скарзі ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- судом першої інстанції допущено порушення ст. 6 Господарського кодексу України та ст.ст. 10, 58, 60, 213 ЦПК України;

- встановлення факту виконання або не виконання показників затвердженого фінансового плану ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» є компетенцією Міністерства інфраструктури України як уповноваженого органу управління, а самовільне встановлення таких фактів судом є прямим втручанням у компетенцію та у господарські відносини;

- позивач як зобов`язана сторона в трудових правовідносинах не надав суду першої інстанції належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту належного виконання ним фінансового плану.

- позивач у порушення вимог ч. 1 ст. 75 ГК України, п. 2 наказу Міністерства інфраструктури України «Про складання фінансових планів підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управлення Міністерства інфраструктури України» від 15.06.2011 року № 152 та у порушення умов Контракту не забезпечив виконання фінансового плану ДП «МТП «Чорноморськ» на 2016 рік. Крім цього, апелянт зазначає, що у даних спірних правовідносинах Одеською обласною державною адміністрацією пропущено строк у п`ять днів, встановлений на відправлення пропозиції про погодження або відмову у погодженні звільнення позивача, що підтверджує факт погодження зі сторони Одеської обласної державної адміністрації пропозиції щодо звільнення позивача у порядку ч. 2 п. 6 Порядку.

В доповненнях на апеляційну скаргу скаржник також зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на принциповий правовий аспект, що Критерії визначення ефективності управління об`єктами державної власності, затверджені постановою КМУ від 19.06.2007 року № 832 жодним чином не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, адже встановлені з метою оцінки ефективності виконання обов`язків за звітний період саме суб`єктами управління об`єктами державної власності, а не підпорядкованими державними комерційними підприємствами (яким є ДП «МТП «Чорноморськ» згідно зі Статутом).

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги

Міністерства інфраструктури України.

В апеляційній скарзі Міністерство інфраструктури України просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

- позивач як керівник підприємства був повноважний на засадах єдиноначальності приймати рішення з питань використання та збереження державного майна (за винятком тих, що віднесені до компетенції Уповноваженого органу управління), а положення контракту є перехресним з положенням Статуту та згідно із умовами контракту й положеннями статуту відповідальність за прийняття рішень щодо ефективного управління майном покладалось саме на позивача;

- позивач ухилився від виконання заходів щодо захисту від ризиків у банківській сфері, що поставило під загрозу фінансову стабільність Підприємства;

- Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затверджене постановою Уряду України від 19.03.1994 року № 170 не поширюється на керівників підприємств державної форми власності;

- Критерії визначення ефективності управління об`єктами державної власності, затверджених постановою КМУ від 19.06.2007 року № 832, встановлено з метою оцінки ефективності виконання обов`язків виключним переліком суб`єктів управління, до якого, зокрема, віднесено Мінінфраструктури як центральний орган виконавчої влади, до повноваження якого належить управління державним майном. Водночас, відповідно до цього виключного переліку ДП «МТП «Чорноморськ» не є суб`єктом управління, що підтверджується статутом, з чого вбачається, що вище вказана постанова не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а висновки суду щодо недотримання Мінінфраструктури вимог вказаного акту є надуманими та такими, що не гуртуються на вимогах законодавства;

- суд повинен був перевірити наявність або відсутність обставин щодо неефективного використання та збереження державного майна ОСОБА_1 під час перебування на посаді керівника. Крім іншого, апелянт вказує, що пропозиція щодо звільнення позивача вважається погодженою Одеською обласною державною адміністрацією за умовчанням, що відповідає фактичним обставинам справи.

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

09 жовтня 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав пояснення на апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України (т. 4, а.с. 80-89). Також 09 жовтня 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до апеляційного суду клопотання про залучення до матеріалів справи документів (т. 4, а.с. 92-96).

18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 через канцелярію апеляційного суду подав заяву про залишення позову без розгляду (т. 4, а.с. 126-127).

20 жовтня 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні подав нотаріально посвідчену 19.10.2017 року заяву про відмову від позову в справі №522/14680/17 (т. 4, а.с. 136).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року прийнято від ОСОБА_1 відмову від позову до Міністерства інфраструктури України, треті особи: ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, треті особи: ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі закрито. (т. 4, а.с. 143-144).

05.10.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкликання заяви про відмову від позову. В своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.08.2017 року його було поновлено на посаді директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ». Разом з тим секретар Міністерства інфраструктури України Галущак А.Е. відмовився видавати наказ про його поновлення на посаді, а канцелярія Міністерства відмовилась приймати виконавчий документ. Заявник звертає увагу на те, що за час апеляційного провадження за апеляційними скаргами Міністерства інфраструктури України та ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» в нього та членів його родини була проведена низка обшуків із вилученням особистих речей, телефонів та банківський карток за надуманими кримінальними провадженнями, створюючи на нього протиправний тиск та висуваючи погрози для нього та членів його родини (дружини та малолітнього сина), переслідуючи мету спонукати його припинити відновлення своїх прав через суд в межах справи № 522/14680/17. ОСОБА_1 зазначив, що побоюючись за свою безпеку та безпеку членів його родини він вимушений був на стадії апеляційного провадження подати до суду заяву про відмову від позову в порядку ст. 306 чинної на той час редакції ЦПК України. Заявник зауважує, що на теперішній час у складі Міністерства інфраструктури України не працює жодна з осіб, які були ініціатором його звільнення та створення на нього та членів його родини тиску для недопущення відновлення його порушених прав в судовому порядку. Тому ОСОБА_1 просить прийняти відкликання його заяви про відмову від позову (т. 5, а.с. 181-184). На підтвердження обставин, викладених в заяві, ОСОБА_1 надав ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року та від 05.10.2017 року про надання слідчому на проведення обшуку в автомобілях дружини ОСОБА_1 для відшукання та вилучення копій наказів, договорів, актів приймання-передачі виконаних робіт, накладних, та інших розпорядчих та фінансово-бухгалтерських документів, що стосуються взаємовідносин ДМ «МТП «Чорноморськ» та інших суб`єктів господарювання, що мають значення для кримінального провадження, копію протоколу обшуку від 11.10.2017 року, відповідно до якого в ході проведення обшуку було вилучено лише записну книжку синього кольору. Також заявник надав копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2017 року про проведення обшуку за в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що використовується ОСОБА_1 та належить його дружині; копію ухвали від 06.10.2017 року про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 ; копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2017 року про проведення обшуку в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Також заявник надав копії протоколів обшуку, датовані 11.10.2017 (т. 5, а.с. 185-234).

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ПС «Солідарність».

06 січня 2020 року Професійна спілка «Солідарність», в порядку ст.370 ЦПК України, подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року, в якій просить залучити Професійну спілку у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року змінити шляхом включення до мотивувальної частини рішення посилань на норми Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в контексті необхідності отримання обов`язкової згоди ПС «Солідарність» та інших професійних спілок ДП «МТП «Чорноморськ» на звільнення ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своєї скарги скаржник зазначає, що норми чинного законодавства свідчать про наявність права профспілки на здійснення представництва інтересів їх членів при реалізації останніми права на звернення до суду. Скаржник зазначив, що здійснюючи представництво трудових та соціально-економічних прав на інтересів працівників порту ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» постійно співпрацювала із паном ОСОБА_1 , який віддано та сумлінно ставився до виконання своїх посадових обов`язків, ставив інтереси трудового колективу вище за свої особисті. Скаржника вказує, що під час головування позивача ДП «МТП «Чорноморськ» отримувало прибутки та мало перспективи для розвитку. Скардник посилається на те, що після звільнення ОСОБА_1 активи порту були передані сумнівним компаніям, які, зокрема, знаходяться в процедурі банкрутства, а сам порт не отримував належного прибутку. Скаржник зазначає, що були проведені численні скорочення персоналу, відбулося їх переведення на приватні структури, з подальшою невиплатою заробітної плати цим працівникам. Крім того, стало відомо про те, що під час апеляційного провадження в справі в позивача та членів його сім`ї були проведенні низка обшуків із вилученням особистих речей, телефонів, банківських карток за надуманими кримінальними провадженнями, створюючи таким чином на ОСОБА_1 тиск із примушуванням відмовитись від судового захисту своїх прав. ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» як організація, яка наділена правом на захист індивідуальних та колективних трудових прав, мала бути залучена до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, з обов`язковим з`ясуванням думки ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» щодо наявності або відсутності її погодження на звільнення ОСОБА_1

22 лютого 2021 року ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подали відзив на апеляційну скаргу ПС «СОЛІДАРНІСТЬ», в якому зазначили, що відповідно до ст. 43-1 КЗпП звільнення керівника підприємства, установи організації, його заступників, головного бухгалтера тощо відбувається без згоди профспілкового органу. ДП «МТП «Чорноморськ» зазначили, що з апеляційної скарги не вбачається які саме права скаржника були порушені оскаржуваним рішенням. Також відповідач посилається на те, що розгляд та задоволення апеляційної скарги ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» знаходиться у залежності від волевиявлення позивача по справі та фактично змушує останнього поновитись на роботі та продовжувати виконувати обов`язки директора всупереч його особистій волі.

26 лютого 2021 року ДП «МТП «Чорноморськ» подали доповнення відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що загальна кількість працівників порту складає 2956 осіб, до Профспілки робітників морського транспортного МП «Чорноморськ» входить 1531 осіб, а до профспілки професіоналів докерів-механізаторів МП «Чорноморськ» 545 осіб. До ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» входить лише 160 осіб, а тому вони не можуть є представником більшої частини трудового колективу.

Також 26 лютого 2021 року ДП «МТП «Чорноморськ» подали відзив на заяву ОСОБА_1 про відкликання заяви про відмову від позову. Відповідач зазначив, що своєю відмовою ОСОБА_1 , як дієздатна особа, засвідчив своє волевиявлення щодо припинення розгляду даної справи судом, що свідчить про бажання ОСОБА_1 припинити трудові відносини з ДП «МТП «Чорноморськ». Подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України. Також відповідач зазначив, що обшуки були проведені в жовтні 2017 року, тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свою позицію припинили своє існування ще в кінці 2017 року. З 2017 року по теперішній час від ОСОБА_1 до суду не надходило заяв або інших доказів подання до правоохоронних органів заяви, внаслідок якої відкрито кримінальне провадження про те, що позивач написав заяву про відмову від позову під фізичним або психологічним тиском або з інших підстав, що дають можливість відкликати таку заяву та поновити провадження в справі за нововиявленими обставинами. Апелянт зауважує, що з жовтня 2017 року до дати подання ОСОБА_1 заяви про відкликання заяви про відмову від позову минуло майже три роки. Тому відповідач просить залишити без задоволення заяву про відкликання відмови від позову та закрити апеляційне провадження в справі.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст. 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятого ним судового рішення та рішення суду першої інстанції, що оскаржується. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 ЦПК України. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

На підставі ч. 2 ст.370 ЦПК України Одеським апеляційним судом була зупинена дія раніше прийнятої ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року у зв`язку з тим, що були відкриті апеляційні провадження за скаргами ОСОБА_5 та ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 01 квітня 2021 року, з пояснень ОСОБА_1 та представника ДП «МТП «Чорноморськ» було з`ясовано, що при розгляді справи апеляційним судом Одеської області 20 жовтня 2017 року була розглянута лише заява ОСОБА_1 про відмову від позову, яка була подана його представником за довіреністю ОСОБА_4 , а подана раніше заява про залишення позову без розгляду взагалі не розглядалася, та по ній не було винесено жодного процесуального рішення. Апеляційні скарги ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та Міністерства інфраструктури України також не розглядалися судом по суті, так як судом апеляційної інстанції була прийнята та задоволена заява про відмову від позову та провадження по справі було закрито.

З метою усунення порушення норм процесуального права пов`язаного з не розглядом апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду та не вирішення цього питання у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства, ОСОБА_1 , за його клопотанням, був допитаний в якості свідка під присягою та був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.

В ході допиту ОСОБА_1 пояснив, що його представники вийшли за межі наданих їм повноважень та подали ці заяви до суду, хоча він їх на це не уповноважував. Так, він дійсно підписував ці обидві заяви та залишив їх представникам, однак, це було зроблено на всяк випадок, і він на той час не був впевнений яку саме з цих заяв слід подавати, і в необхідності взагалі їх подавати.

На цей час він жодну із цих заяв не підтримує, і просить їх не розглядати.

За таких обставин колегія суддів вирішила перейти до розгляду апеляційних скарг ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», Міністерства інфраструктури України, ОСОБА_5 та ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» в порядку ст.ст.367-370 ЦПК України.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційних скаргах, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПС «Солідарність» підлягає частковому задоволенню в частині скасування ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року, апеляційні скарги ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та Міністерства інфраструктури України не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджені факти неефективного використання, незбереження з боку позивача як керівника ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» державного майна. Одеським окружним адміністративним судом встановлені обставини та їм надана правова оцінка та встановлено неправомірність у діях Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» Іраклієнка Юрія Петровича щодо не виконання платіжного доручення Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 12.01.2017 року (що спростовує позицію відповідача про існування факту неефективного використання та збереження державного майна). Судом першої інстанції були відхилені доводи відповідача Міністерства інфраструктури України стосовно того, що серед інших підстав для звільнення було враховано погіршення економічних показників діяльності підприємства та невиконання фінансових планів підприємства з огляду на те, що вказані обставини не були зазначені у якості підстави для розірвання контракту та передбачені іншим пунктом контракту, посилання на який при винесенні оскаржуваного наказу здійснено не було, у зв`язку із чим суд зазначив, що вказані обставини не входять в предмет доказування.

31 березня 2017 року Міністерство інфраструктури України звернулось до Одеської обласної державної адміністрації з листом за № 1442/10/14-17 щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ». З пояснень представника відповідача Міністерства інфраструктури України, було встановлено, що вказаний лист було отримано Одеською обласною державною адміністрацією 06.04.2017 року. У відповідь 11.04.2017 року Одеська обласна державна адміністрація листом за №2078/02-35/01/2093 повідомила, що з метою об`єктивного розгляду пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 за вказаною статтею просить додатково надати матеріали та обґрунтування щодо неефективного використання державного майна та невиконання керівником зазначених умов контракту. Після надання відповідних матеріалів обласна державна адміністрація повернеться до розгляду порушеного питання.

Суд першої інстанції зауважив, що лист Одеської обласної державної адміністрації від 11.04.2017р. за №2078/02-35/01/2093 є мотивованою відмовою, та свідчить про відсутність погодження Одеської обласної державної адміністрації на звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ». Матеріалами справи жодним чином не підтверджується, а відповідачем не надано доказів, які б підтвердили наявність проходження процедури звільнення та видання наказу про звільнення позивача із займаної посади директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ». Тому суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Щодо відмови від позову

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 особисто до канцелярії апеляційного суду подав заяву про залишення позову без розгляду (т. 4, а.с. 126-127).

20 жовтня 2017 року в судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав нотаріально посвідчену 19.10.2017 року заяву про відмову від позову в справі №522/14680/17 (т. 4, а.с. 136).

Як вбачається зі журналу судового засідання та звукозапису, у судовому засіданні 20 жовтня 2017 року були присутні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,, представники відповідачів Коренчук О.М., Бондарев Р.В. та ОСОБА_6 .

Зі звукозапису вбачається, що апеляційний суд взяв до розгляду заяву про відмову від позову, подану одним з представників позивача ОСОБА_4 , та поцікавився думкою іншого представника щодо цієї заяви, на що останній відповів, що ця заява є волевиявленням позивача та складена на його розсуд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року було прийнято відмову ОСОБА_1 від позову та закрито провадження в справі (т. 4, а.с. 143-144).

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 01 квітня 2021 року, з пояснень ОСОБА_1 та представника ДП «МТП «Чорноморськ» було з`ясовано, що при розгляді справи апеляційним судом Одеської області 20 жовтня 2017 року була розглянута лише заява ОСОБА_1 про відмову від позову, яка була подана його представником за довіреністю ОСОБА_4 , а подана раніше заява про залишення позову без розгляду взагалі не розглядалася, та по ній не було винесено жодного процесуального рішення. Апеляційні скарги ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та Міністерства інфраструктури України також не розглядалися судом по суті, так як судом апеляційної інстанції була прийнята та задоволена заява про відмову від позову та провадження по справі було закрито. Таким чином, в умовах відсутності позивач в судовому засіданні, його реальне волевиявлення не було встановлено, а процесуальні наслідки поданої раніше заяви про залишення позову без розгляду судом не визначались.

З метою усунення порушення норм процесуального права пов`язаного з не розглядом апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду та не вирішення цього питання у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства, ОСОБА_1 , за його клопотанням, був допитаний в якості свідка під присягою та був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.

У ході допиту ОСОБА_1 пояснив, що його представник вийшов за межі наданих йому повноважень та подав заяву до суду без його згоди, хоча він його на це не уповноважував. І хоча він дійсно підписував заяву про відмову від позову та залишив її представнику, однак, це було зроблено без остаточного узгодження з ним. На цей час він жодну із цих заяв не підтримує, і просить їх не розглядати.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України в попередній редакції в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову. При відмові позивача від позову суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника, якщо він бере участь у справі та висловив такий намір.

Відмова позивача від позову позбавляє його права на звернення до суду з такими самими вимогами, до тих же осіб на одних і тих самих підставах. Відмова позивача від позову є проявом принципу диспозитивності в цивільному процесі та означає, що особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами з настанням відповідних юридичних наслідків.

При цьому процесуальним законодавством встановлений обов`язок суду перевірити дійсну волю особи на відмову від своїх позовних вимог та пересвідчитись в тому, що позивач або його представник дійсно розуміють наслідки вчинення відповідних дій. Одним з обов`язків суду є перевірка повноважень представника на відмову від позову особи, яку він представляє.

Отже, з наведеного вбачається, що апеляційний суд, приймаючи відмову від позовної заяви, належним чином не пересвідчився в наявності повноважень представників на подання до суду відповідної заяви та не встановив справжнього волевиявлення позивача, який до судового засідання зареєстрував іншу заяву. При цьому процесуальні наслідки цих заяв суттєво відрізняються.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Стаття 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Принцип верховенства права закріплено й у статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Принцип верховенства права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права людини (постанова ВП ВС від 08.09.2020 року, справа № 2-1606/07).

Верховенство права, як основоположний принцип судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства (постанова ВП ВС від 20.01.2019 року, справа № 2-16552/10).

Виходячи з системного тлумачення вище наведеного апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова позивача від позову - це відмова від судового захисту матеріального права, однак відмова від позову не означає відмови від матеріального права як такого. Тобто особа продовжує мати відповідне право та має можливість здійснювати його захист іншими засобами, передбаченими законом.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки апеляційним судом не були перевірені повноваження представників на подання до суду заяви про відмову від позову, а позивач в судовому засіданні підтвердив, що він не уповноважував представників на подання заяви про відмову від позову за відповідних обставин, та не була встановлена справжня воля позивача, про що свідчить відсутність процесуального рішення щодо особисто поданої ним заяви, Одеський апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» в цій частині та скасовує ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року.

Щодо права ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» на звернення до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КЗпП України первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації представляє інтереси працівників за їх дорученням під час розгляду індивідуальних трудових спорів та у колективному трудовому спорі, сприяє його вирішенню;

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» (далі Закон) громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити.

Відповідно до ст. 10 Закону усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки.

За положеннями ст. 19 Закону профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.

Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Відповідно до ст. 26 Закону профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси працівників в органах, що розглядають індивідуальні трудові спори.

Згідно зі ст. 36 Закону профспілки, їх об`єднання, здійснюючи представництво та захист трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів, повинні додержуватися Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів, а також виконувати колективні договори та угоди, які вони уклали, та взяті на себе зобов`язання.

Мета створення профспілкових організацій - це здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки (ст. 2 Закону). Задля ефективного та оперативного вирішення питань, безпосередньо пов`язаних з трудовою діяльністю, працівники об`єднуються та вступають до профспілкових організацій.

Виходячи з системного тлумачення вище вказаних положень апеляційний суд приходить до висновку, що профспілка наділена законом правом на представництво інтересів працівників при вирішенні індивідуального трудового спору, в тому числі в суді. Вказане узгоджується з положеннями ст. 26 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» та не суперечить діючому законодавству.

Відповідно до Статуту ПС «СОЛІДАРНІСТЬ», затвердженого рішенням загальних зборів Профспілкової організації «ПЕРША ПРОФСПІЛКА ПРАЦІВНИКІВ ПП «УКРТРАНСКОНТЕЙНЕР», протокол від 23.08.2016 року, основною діяльністю цієї професійної спілки є здійснення представництва та захисту трудових, професійних, соціально-економічних прав та інтересів членів Профспілки. Профспілка діє з метою об`єднання та консолідації профспілкового руху країни, в інтересах своїх членів та за їх волевиявленням, може на умовах рівноправного партнерства вступати до профспілкових об`єднань (федерацій, конфедерацій), зберігаючи при цьому свою організаційну та фінансову самостійність, співпрацювати з закордонними та міжнародними профспілковими об`єднаннями, діяльність яких відповідає інтересам членів профспілки та не суперечить цілям і завданням, визначеним статутом.

За п. 3.1. Статуту Профспілка серед іншого, здійснює представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів Профспілки в органах державної влади та органах місцевого самоврядування; представляє інтереси членів Профспілки при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого ВРУ з прав людини, а також міжнародних судових установ та ін.

Відповідно до п. 4.1. Статуту ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» членами Профспілки можуть бути працівники морської галузі незалежно від спеціальності, посади, трудового стажу та інших ознак, які визнають цей Статут і сплачують членські внески. Прийняття у Профспілку здійснюється на добровільній основі в індивідуальному порядку за заявою кандидата в члени Профспілки на ім`я голови Профспілки. За результатами розгляду Голова приймає рішення, яке усно або письмово доводить до відома заявника.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи до матеріалів цивільної справи була долучена копія заяви ОСОБА_1 голові ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» від 24.07.2017 року про прийняття до членів ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» з 24.07.2017 року.

Також в матеріалах справи міститься довідка ДП «МТП «Чорноморськ», відповідно до якої 160 працівників ДП «МТП «Чорноморськ» є членами ПС «СОЛІДАРНІСТЬ».

Враховуючи наведене, оскільки спір в справі безпосередньо стосується трудових прав та інтересів працівника, апеляційний суд констатує, що профспілкова організація мала право на подання апеляційної скарги до суду з метою перевірки рішення суд першої інстанції про поновлення працівника на посаді.

В своїх відзивах на апеляційну скаргу відповідач зауважує, що кількість працівників, які являються членами ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» є невеликою в порівнянні з кількісним складом інших профспілкових організацій, зокрема до складу яких входять працівники порту, в зв`язку з чим, як зауважив відповідач, позиція ПС «СОЛІДАРНІСТЬ» не є позицією більшості працівників порту. На спростування вказаних доводів відповідача, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи міститься спільний лист голови профспілки ПМПЧ, голови профспілки НППМТПЧ та голови профспілки «СОЛІДАРНІСТЬ» Міністру інфраструктури України, в якому профспілкові організації просили врахувати позитивне ставлення до сталої і ефективної роботи порту під час каденції директора ДП «МТП «Чорноморськ» пана ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За ч. 3 цієї статті за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Щодо суті апеляційної скарги ПС «СОЛІДАРНІСТЬ».

Як вбачається з матеріалів справи наказом Міністерства інфраструктури України «Про призначення ОСОБА_1 » № 244-О від 25.12.2015 року позивача призначено з 25 грудня 2015 року директором Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на умовах контракту строком з 25 грудня 2015 року до 24 грудня 2018 року включно, як такого, що є переможцем конкурсного відбору.

Наказом Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 83-О від 04.08.2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з достроковим розірванням укладеного з ним контракту (п. 1 Наказу) із посиланням на підпункт «й» пункту 30 контракту.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян;

Отже, оскільки посада позивача передбачає особливий порядок призначення та звільнення його з посади, що відповідно до чинного законодавства не потребує згоди профспілкового органу, доводи апеляційної скарги щодо не отримання згоди профспілки на звільнення позивача відхиляються апеляційним судом.

Щодо апеляційних скарг Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

Наказом Міністерства інфраструктури України «Про призначення ОСОБА_1 » №244-О від 25.12.2015р. позивача призначено з 25 грудня 2015 року директором Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на умовах контракту строком з 25 грудня 2015 року до 24 грудня 2018 року включно, як такого, що є переможцем конкурсного відбору.

25 грудня 2015 року ОСОБА_1 та Міністерство інфраструктури України уклали контракт з директором державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», що є у державній власності (т. 1, а.с. 65-77).

31 березня 2017 року Міністерство інфраструктури України звернулось до Одеської обласної державної адміністрації з листом за № 1442/10/14-17 щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

У відповідь 11 квітня 2017 року Одеська обласна державна адміністрація листом за №2078/02-35/01/2093 повідомила, що з метою об`єктивного розгляду пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 за вказаною статтею просить додатково надати матеріали та обґрунтування щодо неефективного використання державного майна та невиконання керівником зазначених умов контракту. Після надання відповідних матеріалів обласна державна адміністрація повернеться до розгляду порушеного питання (т. 1, а.с. 13).

Разом з тим, наказом Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » №83-О від 04.08.2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з достроковим розірванням укладеного з ним контракту (п. 1 Наказу) із посиланням на підпункт «й» пункту 30 контракту (т. 1, а.с. 107-108).

Зі змісту оскаржуваного наказу №83-О від 04 серпня 2017 року вбачається, що підставами для звільнення позивача є: пункт 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, підпункт «й» пункту 30 контракту, службова записка Начальника Управління економічного розвитку від 19 грудня 2016 року № 995/11/18-16 та від 16 січня 2017 року № 28/11/18-17, лист Міністерства інфраструктури України від 31 березня 2017 року № 1442/10/14-17 та лист Одеської обласної державної адміністрації від 11 квітня 2017 року № 2078/02-35/01-2093.

Відповідно до підпункт «й» пункту 30 контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи уповноваженого органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади до закінчення терміну його дії у разі неефективного використання та збереження державного майна.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п. 4 постанови КМУ від 9 жовтня 2013 року № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203» пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення погоджується відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації.

Відповідно до п. 5 постанови КМУ від 9 жовтня 2013 року № 818 головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації проводиться співбесіда з кандидатом на посаду. Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняється.

Відповідно до п. 6. постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року №818 повідомлення про погодження або вмотивовану відмову в погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи. У разі коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову в погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

Отже, процедура звільнення керівника підприємства на території міста обласного значення з займаної посади передбачає обов`язкове погодження пропозиції звільнення з головою облдержадміністрації. Голові відповідної облдержадміністрації надається 5 днів для вирішення відповідного питання.

В контексті встановлених обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що за своєю суттю лист Одеської обласної державної адміністрації від 11.04.2017 року за №2078/02-35/01/2093 є мотивованою відмовою, та свідчить про відсутність погодження Одеської обласної державної адміністрації звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ». Голова облдержадміністрації листом від 11.04.2017 року роз`яснив, що для об`єктивного розгляду пропозицій щодо звільнення необхідно надати додаткові матеріали та обґрунтування щодо неефективного використання державного майна та невиконання керівником зазначених умов контракту, після чого є можливим повернення до розгляду порушеного питання (т. 1, а.с. 13).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що як зауважив позивач, йому взагалі не відомо що головою облдержадміністрації розглядалось вказане питання, а будь-яких пояснень в нього ніхто не відбирав. При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 10 вказаної постанови КМУ у разі погодження Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у тижневий строк в установленому порядку наказ про призначення, а у дводенний строк наказ про звільнення.

Згідно з п.п. 4, 16 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при наймання на роботу, затвердженого Постановою КМУ від 19.03.1993 року № 203 наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється відповідними міністерствами або іншими підвідомчими КМУ органами виконавчої влади. Контракт із керівником підприємства може бути розірваний на підставах, встановлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. Згідно п.п. 7.3, 7.4 Статуту Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», затвердженого наказом № 319 від 16.09.2016р. Міністерства інфраструктури України, директор підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління, яким є Міністерство інфраструктури України.

Відповідно пп.20 п 10 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою КМУ від 30.06.2015 року № 460, до компетенції Міністра міністерства інфраструктури України відноситься зокрема: призначення на посади за погодженнями з головами місцевих державних адміністрацій та звільнення з посад керівників підприємств, установ, організації, що належить до сфери управління Мінінфраструктури України, укладає (переукладає, продовжує) та розриває відповідно до законодавства з ними контракти.

За обставинами даної справи з пропозицією щодо звільнення ОСОБА_1 . Міністерство інфраструктури України звернулось до Одеської обласної державної адміністрації 31.03.2017 року.

Відповідь щодо надання додаткових матеріалів для розгляду даного питання Одеська обласна державна адміністрація надіслала 11.04.2017 року.

Наказ Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 83-О було видано 04.08.2017 року.

З наведеного вбачається, що відповідачем був виданий наказ про звільнення майже через 4 місяці після отримання листа голови облдержадміністрації про надання додаткових матеріалів, тобто був порушений строк видання наказу про звільнення, передбачений пунктом 10 постанови КМУ від 9 жовтня 2013 року № 818, що свідчить про недотримання процедури звільнення позивача.

Отже, на підставі вище наведеного, апеляційний суд констатує, що процедура звільнення ОСОБА_1 з займаної посади була проведена з порушенням встановленого порядку, а саме не було дотримано процедуру погодження пропозиції на звільнення (не було отримано згоди або відмови) та не дотриманий строк звільнення.

Відповідно до Постанови КМУ від 19 березня 1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», якою було затверджено Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, а саме відповідно до п. 22 у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні до звільнення. Разом з тим, в матеріалах даної справи відсутні будь-які відомості про наявність попередження позивача про його звільнення.

Доводи скаржника щодо того, що вказане Положення не поширюється на керівників підприємств державної форми власності відхиляється апеляційним судом з огляду на те, що це Положення визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян (пункт 1 Положення).

Щодо доводів апеляційних скарг.

Скаржник ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» зазначає, що встановлення факту виконання або не виконання показників затвердженого фінансового плану ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» є компетенцією Міністерства інфраструктури України як уповноваженого органу управління, а самовільне встановлення таких фактів судом є прямим втручанням у компетенцію та у господарські відносини. При цьому апелянт вказує на те, що позивач як зобов`язана сторона в трудових правовідносинах не надав суду першої інстанції належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту належного виконання ним фінансового плану. Тобто, позиція апелянта є суперечною.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 6 ГК України загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ч. 2 ст. 65 Господарського кодексу України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Тобто, аналіз внутрішньої господарської діяльності товариства, її ефективності/неефективності, результативності, використання майна є прямим втручанням у внутрішню господарську діяльність підприємства, що заборонено ст. 19 Конституції України та ст.64 ГК України. Апеляційний суд зауважує, що захист прав особи здійснюється в порядку та виключено на підставах, встановлених законом. Одночасно, апеляційний суд зауважує, що як правильно зазначив суд першої інстанції аудиторській звіт за результатами проведеного планового аудиту відповідності діяльності державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за період з 01.01.2015р. до 31.03.2017р., складений та підписаний виконуючим обов`язки директора Єременко А.В. 15.08.2017р., не може бути розглянутий судом як належний та допустимий доказ звільнення, адже був складений вже після прийняття оскаржуваного Наказу Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 83-О від 04 серпня 2017 року, а отже не міг бути підставою для його прийняття.

Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, апеляційний суд на підставі ст. 370 ЦПК України скасовує ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2017 року в зв`язку з чим на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу Професійної спілки «Солідарність». Апеляційні скарги Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення, а оскаржуване рішення від 21 серпня 2017 року - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Професійної спілки «Солідарність» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року скасувати.

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк