Справа № 2-др/593/2/2021
У Х В А Л А

"14" квітня 2021 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани заяву захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення по цивільній справі № 593/223/21, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Подані позивачкою позовні вимоги були проплачені судовим збором у розмірі 908грн. про що свідчить долучена до позовної заяви квитанція № 91533 від 22 лютого 2021 року.

11 березня 2021 року ухвалою Бережанського районного суду було відкрито провадження за вказаною вимогою про розірвання шлюбу та призначено справу до судового розгляду на 29 березня 2021 року у спрощеному провадженні.

А так як 26 березня 2021 року від сторін надійшли письмові заяви із проханням проводити судове засідання по розірванню шлюбу у їх відсутності, тому у призначений час, а саме 29 березня 2021 року Бережанським районним судом Тернопільської області у відсутності сторін, у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, було постановлено рішення, яким позовні вимоги позивачки було задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був укладений 24 квітня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області (актовий запис № 37) та вирішено питання судових витрат.

8 квітня 2021 року від захисника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла письмова заява про винесення додаткового рішення по вказаній справі, оскільки при ухваленні судом рішення про розірвання шлюбу не було вирішено питання заявлених позивачкою позовних вимог про залишення неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати з матірю ОСОБА_1 .

В судове засідання позивачка та її представник не зявилися. Від представника позивачки адвоката Дядика Я.Б. надійшло письмове клопотання розглядати заяву про винесення додаткового рішення у їх відсутності. Вимоги про постановлення додаткового рішення підтримують, просять їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його захисник в судове засідання не зявились. Від захисника відповідача ОСОБА_7 надійшла письмова заява про проведення судового засідання у їх відсутності, просив відмовити захиснику позивача у винесенні додаткового рішення, оскільки такі вимоги як визначення місця проживання дітей не були предметом судового розгляду.

Суд, враховуючи те, що ч. 4 ст. 270 ЦПК передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому вирішив розглянути дану заяву у відсутності осіб, що не зявилися.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подана захисником позивачки заява про постановлення додаткового рішення до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

І хоч у поданій суду заяві про постановлення додаткового рішення представник позивачки посилається на п.1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, в якій зазначено, що суд може ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, однак суд при постановленні рішення про розірвання шлюбу не вирішив питання заявлених позивачкою позовних вимог про залишення неповнолітніх дітей на проживання з матірю. Суд вважає, що дані посилання представника позивачки на постановлення додаткового рішення не заслуговують на увагу, оскільки вказана ним позовна вимога не була предметом судового розгляду, з приводу цієї вимоги сторони не подавали доказів і не давали пояснень. Крім того, позивачкою жодними належними та допустимими доказами не було доведено з ким на день розгляду справи проживають неповнолітні діти сторін, не долучено довідки про місце їх реєстрації чи довідки про місце їх фактичного проживання.

Судом також не встановлювалося чи існує щодо зазначених вимог між сторонами спір, оскільки вказане питання судом при розгляді справи не обговорювалося. Якщо ж відсутній спір щодо вказаних вимог про визначення місця проживання дітей, то немає і необхідності у постановленні додаткового рішення.

Якщо спір щодо вказаного між сторонами існує, то позивачка у відповідності до ч. 4 ст.19 Сімейного кодексу України мала врахувати, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням чи інших вимог, повязаних із неповнолітніми дітьми, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, однак у поданій позивачкою заяві зазначений орган до розгляду справи не був залучений.

Крім зазначеного, відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Проте в позовній заяві не зазначено чи зверталася позивачка до органу опіки та піклування, чи є наявний висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з позивачкою, відсутні посилання на докази, що дітям створені належні побутові умови для проживання.

Також, відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання позову про розірвання шлюбу судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що у 2021 році становить 908 грн..

Згідно із п. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір та п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. визначено, що якщо в позові об`єднано дві або більше самостійні позовні вимоги немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо за кожну з таких вимог.

І хоч представник позивачки вважає, що позивачка ставила перед судом дві позовні вимоги немайнового характеру, однак всупереч зазначеному вона проплатила судовим збором лише одну вимогу, а друга вимога - про визначення місця проживання дітей судовим збором проплачена не була.

Також суд, відкриваючи провадження по заявленій вимозі, враховуючи наявні докази та квитанцію про сплату судового збору, у своїй ухвалі вказував лише одну вимогу- про розірвання шлюбу, який був укладений між сторонами 24 квітня 2010 року, щодо інших вимог суд не відкривав провадження у справі, а відтак і не розглядав їх.

Вказане також підтверджується і письмовими заявами, поданими сторонами про проведення судового засідання про розірвання шлюбу у їх відсутності, однак у вказаних заявах ні позивачка, ні відповідач жодним чином не згадували про вимоги про залишення на проживання неповнолітніх дітей сторін із позивачкою.

А поскільки у відповідності до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, однак з приводу вказаної позивачкою вимоги про залишення неповнолітніх дітей їй на проживання нею не було представлено жодного доказу і з цього приводу сторонами не давалися ні письмові, ні усні пояснення, тобто вказана вимога не була предметом судового розгляду, а тому, враховуючи зазначене, представнику позивачки у задоволенні його вимог про постановлення додаткового рішення слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 270, 351, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви захисника позивачки ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 15 днів.

Судддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.