Єдиний унікальний номер 341/2016/20
Номер провадження 2/341/399/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. за участю:

секретаря судового засідання Король І. Л.,

представника позивача Шевчук-Філімон Н. М. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Галицького районного округу Дзера Лариса Олександрівна, про визнання права власності на Ѕ частини спадкового майна.

встановив:

30.12.2020 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно за заповітом, а саме: на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_4 . На випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 склала заповіт, яким Ѕ частку приватизованої квартири, що знаходиться по АДРЕСА_2 заповіла їй.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шевчук-Філімон Н. М. позовні вимоги позивачки підтримала та суду пояснила, що позивачка як спадкоємець за заповітом звернулась до приватного нотаріуса Галицького нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. 11.11.2019 на підставі її заяв, приватним нотаріусом заведено спадкову справу. Також, через шість місяців позивачка звернулась до нотаріуса з приводу видачі Свідоцтва на Ѕ частки квартири, на що їй відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують належність спадкодавцю вказаної квартири. Позивачка не має можливості представити документи, так як її рідний брат, відповідач у справі забрав правовстановлюючі документи і їх не повертає. Крім задоволення позовної вимоги про визнання права власності, просила задовольнити вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3000,0 грн посилаючись на те, що за вивчення матеріалів справи, формування правової позиції ОСОБА_3 сплатила 1200,0 грн, підготовку позовної заяви для подачі позову та збирання доказів позивачка сплатила 1000,0 грн, участь представника у судовому засіданні 800,0 грн , та 841, 0 грн судового збору .

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги про визнання за позивачкою Ѕ частки на квартиру АДРЕСА_1 визнав. Не визнає позовну вимогу щодо стягнення з нього на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 3000,0 грн.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Згідно з частиною 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Окрім того, згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Копією свідоцтва про шлюб від 03.11.1992 серії НОМЕР_1 підтверджується факт укладення шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_3 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а. с. 9).

Копією свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) підтверджується, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 - її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишила заповіт, яким належну їй Ѕ частку приватизованої квартири АДРЕСА_1 заповіла своїй дочці ОСОБА_3 (а. с. 22).

З копії письмової заяви ОСОБА_3 вбачається, що особа зверталась до приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу про прийняття спадкового майна, яке входило до складу спадщини за заповітом (а. с. 21).

Суд установив, що 11.11.2019 приватним нотаріусом заведено спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 58258261.

З копії довідки виданої керуючою справами виконавчого комітету Бурштинської міської ради Видай С. від 03.10.2019 № 524 установлено, що ОСОБА_3 за власні кошти похоронила ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи, а саме з копії свідоцтва про право власності від 18.06.2004 підтверджується, що на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у рівних долях належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтями 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Водночас, як установлено у судовому засіданні, у ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документи на Ѕ частки квартири, що знаходиться по АДРЕСА_3 у зв`язку з чим нотаріус відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законним підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З врахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем на Ѕ частки квартири за заповітом, у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відповідач позов визнав, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення цієї частини позову та, що право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 , необхідно визнати за спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 .

Визнання відповідачем пред`явленої позовної вимоги не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, п. 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю, ордером серії ІФ № 103545, квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.12.2020 № 1 про оплату 3000,0 за надання професійної правничої допомоги та квитанцією про оплату судового збору у розмірі 841,0 грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як убачається з матеріалів справи, вказана справа не є складною, спір вирішено в одному судовому засіданні, відповідач позов визнав.

Тобто, об`єктивно об`єм виконаних робіт адвокатом і затрачений ним час не відповідають заявленим до стягнення витратам на иправову допомогу.

Водночас, інформацію, яку надала представник у судовому засіданні щодо правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,0 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 841,0 грн.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви позивачки.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 137, 141, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Галицького районного округу Дзера Лариса Олександрівна, про визнання права власності на Ѕ частини спадкового майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за заповітом право власності на Ѕ частини житлової квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 841, 0 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 2000,0 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

приватний нотаріус Галицького районного округу Дзера Лариса Олександрівна, місцезнаходження: вул. Калуська, 10, м. Бурштин Івано-Франківська область.

СуддяМ. Р. Мергель