Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2021 Справа №607/5168/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Паславської

заявниці Губіч О.Л., її представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою, заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк 6 місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та переслідувати її у будь-який спосіб; заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування (поштові листи, електронні листи, надсилання інших повідомлень у соціальних мережах), телефонні переговори з ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Заяву мотивовано тим, що між заявницею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склались неприязні стосунки через те, що останній упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї психологічне, фізичне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя нестерпним, за місцем їх спільного проживання неодноразово був у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв насильство у сім`ї, під час якого чинив щодо неї моральний та психологічний тиск, ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, у зв`язку із чим притягувався до адміністративної відповідальності. Зокрема, 01.03.02021 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 з`явився у місці постійного проживання заявника, вів себе неадекватно, агресивно відносно ОСОБА_2 та її дітей, погрожував розправою, обзивав її та дітей нецензурною лайкою, а коли ОСОБА_2 відмовилася відчиняти двері ОСОБА_3 просто виламав їх, внаслідок чого ОСОБА_2 змушена була телефонувати в поліцію. Вона постійно потерпає від психічного та фізичного насильства, яке проявляється в погрозах життю та здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, вона напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані, їй страшно перебувати вдома, вона боїться за своє життя та здоров`я та своїх дітей, у зв`язку з чим неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом, крім цього ОСОБА_3 спричиняє непоправну шкоду психологічному здоров`ю її малолітніх дітей, вони перебувають у постійній емоційній напрузі та страху перед ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 заяву підтримала з підстав викладених в ній.

Представник заявника ОСОБА_1 просив задовольнити заяву, з підстав викладених в ній.

ОСОБА_3 в порядку встановленому законом повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши докази, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/16191/17 від 25.01.2018року.

Як вбачається із постанов Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), зокрема згідно постанови суду від 08.07.2015 року у справі №607/11845/15-п, постанови суду від 13.01.2016 року у справі №607/213/16-п, постанови суду від 15.07.2016 року у справі №607/7605/16-п, постанови суду від 21.07.2016 року у справі №607/7869/16-п, постанови суду від 19.08.2016 року у справі №607/8429/16-п, постанови суду від 17.10.2016 року у справі №607/10885/16-п, постанови суду від 04.01.2017 року у справі №607/180/17, постанови суду від 09.02.2017 року у справі №607/1740/17, постанови суду від 25.05.2017 року у справі №607/6596/17, постанови суду від 22.08.2017 року у справі №607/10410/17.

Зокрема, 01.03.02021 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 з`явився у місці постійного проживання заявника, вів себе неадекватно, агресивно відносно ОСОБА_2 та її дітей, погрожував розправою, обзивав її та дітей нецензурною лайкою, а коли ОСОБА_2 відмовилася відчиняти двері ОСОБА_3 просто виламав їх (що підтверджується фото, яке мітиться в матеріалах справи доданим заявником), внаслідок чого ОСОБА_2 змушена була телефонувати в поліцію та нею було подано заяву-повідомлення про злочин (кримінальне правопорушення), в якій вона виклала обставини правопорушення та просила вирішити питання щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України.

Допитані в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , пояснили суду, що вони неодноразово були свідками конфліктів та сварок, які влаштовував ОСОБА_3 приходячи до місця проживання ОСОБА_2 , він поводив себе неадекватно та висловлювався нецензурною лайкою.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши надані докази, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом шостим частини першої статті 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За пунктом дев`ятим частини першої статті 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом один частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог частини другої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 неодноразово, на протязі тривалого проміжку часу відносно неї вчинялося фізичне та психологічне насильство, яке проявляється в актах фізичного впливу, погрозами фізичною розправою, з використанням нецензурної лексики, він не може контролювати свою агресію, через що є ризики заподіяння шкоди життю та здоров`ю їй та її дітям.

Вказані пояснення ОСОБА_2 узгоджуються із дослідженими у справі доказами показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підтвердженими фактами вчинення фізичного та психологічного насильства ОСОБА_6 згідно постанов Тернопільського міськрайонного суду, відповідно до яких ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП та заявою-повідомленням про злочин (кримінальне правопорушення) поданою ОСОБА_2 22.03.2021року.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року в результаті перегляду справи №756/2072/18.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно правового висновку викладеного у Постанові КЦС ВС від 19.05.2020 №404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Левчук проти України" (заява № 17496/19), в якій визнав порушення ст.8 Конвенції з прав людини (право на повагу до приватного і сімейного життя). Згідно до ст.8 Конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. ЄСПЛ у даній справі вказав, що покладаючись на статтю 8 Європейської Конвенції з прав людини, суди не мають бути надмірно формалістичними у своїх рішеннях, які викликають у особи почуття безкарності та піддають Заявника, ще більшому ризику психологічного переслідування та нападу.

Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки ОСОБА_3 , та його вплив на заявницю, враховуючи дані про особу ОСОБА_3 , обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно ОСОБА_2 та її дітей, тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій, суд вважає що такі втручання в особисті права ОСОБА_3 , як заборона ОСОБА_3 строком на шість місяців наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , та переслідувати її у будь-який спосіб, а також заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею - є пропорційним, доречним відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника.

Також, суд приходить до висновку, що на даному етапі є передчасним встановлювати такий захід тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 як заборона останньому вести листування (поштові листи, електронні листи, надсилання інших повідомлень у соціальних мережах), телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, так як в судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_3 відсутні засоби зв`язку, електронна адреса та сторінки в соціальних мережах, за допомогою яких він мав би можливість контактувати із ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким на строк 6 (шість) місяців заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , та переслідувати її у будь-який спосіб, а також заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 ,якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Копію рішення суду направити до Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік та до виконавчого комітету Тернопільської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк