Справа № 359/6211/20
Провадження №2/359/726/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2021 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Моргушко Л.В.

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ :

11.08.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, яким просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною власністю позивача і відповідача. Визнати за нею право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частини вище вказаної квартири та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.2-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 з 21.10.2011 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 01.08.2018 року було розірвано. Зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ними було набуто за спільні кошти наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , яку було оформлено на ім`я відповідача та зареєстровано на його ім`я. Вважає, що в силу ст..ст. 60, 70 СК та ст.ст. 368,372 ЦК України, набуте ними під час шлюбу нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому частка кожного у даному майні становить 1 /2 частину.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 17 серпня 2020 року, було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.33).

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 17 листопада 2020 року, було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.44).

26.01.2021 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просив суд: позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Розподілити спільне майно та визнати за ним 2/3 частки квартири, в той час як за ОСОБА_1 1/3 частки відповідно (а.с.48-50).

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Посилання ОСОБА_1 , що квартиру АДРЕСА_1 було придбано в шлюбі за спільні кошти, не відповідає дійсності, оскільки зазначена квартира була придбана за значну частину його особистих кошти.

Вказує, що в листопаді 2014 року була продана чотирикімнатна квартира в місті Добропілля, яка була його особистою приватною власністю. За дані кошти було зроблено перший внесок 28.11.2014 року, та укладено договір з «БМУ-53», про купівлю майнових прав на трикімнатну квартиру розташовану в АДРЕСА_1 .

Коштів із продажу чотирикімнатної квартири було замало, тому відповідачем було продано гараж та садова ділянка, яка також була особистою приватною власністю відповідача. Решта коштів внесена з оренди землі і прибутку магазинів, які знову таки були особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Тому вважає що, його частка у спірній квартирі повинна становити 2/3 частини, оскільки хоч вона і набута за час шлюбу, але за значну частину коштів, які належали йому особисто.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити. Зустрічний позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, а зустрічний позов у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, зустрічний позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище у дружини - ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с.11).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року, шлюб між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с. 30).

У період шлюбу сторонами було набуто майно, а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором №П-Д-Л-3/9 купівлі продажу деривативу від 21.11.2014 року; Договором № Л-3/9 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 28.11.2014 року (а.с.16-29).

Право власності на вказану квартиру оформлено та зареєстровано на ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28142701 від 09.02.2016 року, виданим державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дідок В.В., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2016 за № 53225446 та технічним паспортом (а.с. 12-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст. 368 ЦК України.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до частини 2 статті 372 ЦК України та частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ в пп. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Статтею 57 Сімейного Кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З огляду на викладене, враховуючи, що спірну квартиру було набуто сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог за позовом та визнання за позивачем права власності у спільному майні подружжя на 1/2 частини оспорюваної квартири, та відповідно за відповідачем визначити частку - 1/2 частини спірної квартири.

Щодо заявлених ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, перевіряючи доводи ОСОБА_2 про те, що квартиру АДРЕСА_1 , було придбано за значну частину його особистих коштів, а саме коштів від продажу чотирикімнатної квартири в АДРЕСА_4 , гаражу, садової ділянки, які були особистою приватною власністю ОСОБА_2 та коштів отриманих від оренди землі і прибутку магазинів, які на праві приватної власності належали відповідачу, суд прийшов до висновку, що ця обставина відповідачем достатніми належними і допустимими доказами не доведена.

Будь-яких доказів того, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом, сторони не могли придбати спірну квартиру за кошти сімейного бюджету, суду надано не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірну квартиру було придбано ним за значну частину його особистих коштів, що кошти від продажу його особистого майна пішли саме на купівлю квартири АДРЕСА_1 , тому суд не може погодитись із обґрунтованістю вимог щодо визнання за ним права власності на 2/3 оспорюваної квартири.

Отже, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141,258, 259, 263-265, 266, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м.

В задоволенні вимог зустрічного позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Суддя Чирка С.С.