Постанова

Іменем України

14 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 584/184/19

провадження № 61-2860св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Южний»,

третя особа - Профспілка робітників Морського транспорту Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року у складі судді Токарєва С. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» (далі - ДП «МТП «Южний»), третя особа - Профспілка робітників Морського транспорту Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» (далі - профспілка робітників Морського транспорту ДП «МТП «Южний»), про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що у зв`язку із скороченням підрозділу «База відпочинку» ДП «МТП «Южний» та виведенням його з експлуатації, 22 червня 2018 року його переведено з посади виконуючого обов`язки заступника начальника бази відпочинку ДП «МТП «Южний», яку він займав із 23 грудня 2017 року, на посаду провідного фахівця портофлоту ДП «МТП «Южний».

Наказом виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Южний» ОСОБА_2

від 27 серпня 2018 року № 1220 вирішено скоротити із 01 грудня 2018 року у штатному розкладі портового флоту посаду, яку він обіймав - провідний фахівець та вказано про необхідність попередження про скорочення не пізніше, ніж за два місяці до скорочення та необхідність запропонувати йому наявні на підприємстві вакансії з урахуванням спеціальності, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров`я.

У подальшому йому декілька разів пропонували наявні на підприємстві посади, які за спеціальністю та кваліфікацією повністю відрізнялись від роботи, що виконував позивач, це були робочі професії з окладами не більше 6 000,00 грн, а його посадовий оклад на посаді провідного фахівця становив 15 000,00 грн, тому він відмовився від переведення на запропоновані (вибірково) вакантні посади, оскільки таке переведення вказує на зміну істотних умов праці.

У період проведення процедури скорочення посади він із 15 листопада 2018 року по 12 січня 2019 року перебував на лікарняному, проте наказом директора ДП «МТП «Южний» від 11 січня 2019 року № 33-ос його звільнено з роботи.

У день повернення з лікарняного - 14 січня 2019 року, йому під підпис видали наказ № 34-ос, яким скасовано наказ від 11 січня 2019 року № 33-ос та визнано недійсним запис про звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 від 11 січня 2019 року

№ 27, а також цим наказом позивача звільнено із 14 січня 2019 року за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою для винесення цього наказу був наданий ним лист, який ДП «МТП «Южний» отримало 08 січня 2019 року та зареєструвало під № 91, яким він повідомив підприємство, що із 14 січня 2019 року по 02 лютого 2019 року його викликано до ВНЗ «Міжнародний технологічний університет «Миколаївська політехніка» для складання сесії (довідка-виклик

від 19 грудня 2018 року № 200/18), у зв`язку з чим він мав законне право на отримання додаткової оплачуваної відпустки на вказаний період.

Вважав, що керівництво ДП «МТП «Южний» допустило порушення його гарантованих чинним законодавством прав та законних інтересів, що виражається у незаконному звільненні у день, коли йому були зобов`язані надати відпустку, а тому наказ ДП «МТП «Южний» від 14 січня 2019 року № 34-ос підлягає скасуванню.

Також позивач зазначав, що наказ від 27 серпня 2018 року № 1220 «Про зміну штатного розкладу портового флоту» про скорочення із 01 грудня 2018 року в штатному розкладі портового флоту посади, яку він обіймав - провідний фахівець портофлоту, є незаконним.

Вказував, що у порушення вимог статті 43 КЗпП України відповідачем не було виконано обов`язку щодо отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання з ним трудового договору.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «МТП «Южний» від 27 серпня 2018 року № 1220 «Про зміну штатного розкладу портового флоту»; визнати незаконним та скасувати наказ

ДП «МТП «Южний» від 14 січня 2019 року № 34-о про звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату провідного фахівця портофлоту ДП «МТП «Южний» ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця портофлоту ДП «МТП «Южний»; зобов`язати ДП «МТП «Южний» винести наказ про надання додаткової оплачуваної відпустки з 14 січня 2019 року по 02 лютого 2019 року на підставі довідки-виклику

від 19 грудня 2018 року № 200/18; стягнути з ДП «МТП «Южний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час перебування на сесії у ВНЗ «Міжнародний технологічний університет «Миколаївська політехніка» за період

із 14 січня 2019 року по 02 лютого 2019 року; стягнути з ДП «МТП «Южний» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи

із 03 лютого 2019 року; допустити негайне виконання судового рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця портофлоту ДП «МТП «Южний» та стягнення на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за один місяць.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням вимог КЗпП України, а отже, ДП «МТП «Южний» не допустило порушення трудових права позивача при прийнятті наказу від 27 серпня 2018 № 1220 «Про зміну штатного розкладу портового флоту» та наказу від 14 січня 2019 № 34-ос, на підставі якого позивача звільнено із займаної посади з 14 січня 2019 року, адже відповідачем дотримано встановленого діючим трудовим законодавством порядку вивільнення працівника, а саме: попередження про майбутнє звільнення, пропозиція наявних на підприємстві вакантних посад, звернення з поданням до Профспілки робітників Морського транспорту ДП «МТП «Южний» про отримання згоди на звільненні працівника.

Постановою Сумського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки звільнення позивача з роботи відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, тому відсутні підстави для визнання незаконними і скасування відповідних наказів, та відповідно відсутні підстави для поновлення його на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі

№ 596/1554/16-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц.

У березні 2021 року ДП «МТП «Южний» подало до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судами обставини

Відповідно до наказу від 13 жовтня 2017 року № 896-ос ОСОБА_1 прийнято на роботу в ДП «МТП «Южний» на посаду провідного фахівця бази відпочинку.

Згідно з наказом від 18 грудня 2017 року № 1130-ос ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника бази відпочинку ДП «МТП «Южний» із 23 грудня

2017 року.

Наказом в. о. директора ДП «МТП «Южний» ОСОБА_2 від 13 липня

2018 року № 1002 «Про зміну штатного розкладу бази відпочинку», з метою оптимізації та впорядкування штатного розгляду, економії фінансових ресурсів підприємства, із 20 липня 2018 року скорочено ряд посад, у тому числі і посаду заступника начальника бази відпочинку.

Наказом директора ДП «МТП «Южний» від 22 червня 2018 року № 569-ос ОСОБА_1 переведено на посаду провідного фахівця портофлоту. Підстава: заява в о. с. № 521.

Наказом в. о. директора ДП «МТП «Южний» ОСОБА_2 від 27 серпня

2018 року № 1220 «Про зміну штатного розкладу портового флоту», визначено посади у штатному розкладі портового флоту, які підлягають скороченню з 01 грудня

2018 року, у тому числі 2 посади провідних фахівців.

Підставою для видачі наказу «Про зміну штатного розкладу портового флоту»

від 27 серпня 2018 року була необхідність ефективного використання трудових ресурсів підприємства, оптимізації штатної чисельності персоналу та фонду оплати праці. Цим наказом на начальника відділу кадрів та соціального розвитку покладено обов`язки: здійснити заходи, визначені частиною третьою статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; персонально попередити працівників, посади яких підлягають скороченню, про скорочення не пізніше, ніж за два місяці до скорочення та запропонувати наявні на підприємстві вакансії з урахуванням спеціальності, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров`я; при відмові від переведення на іншу посаду, скорочення здійснити відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 36, пункту 1 частини першої

статті 40, статті 43, статті 49-2 КЗпП України.

На виконання вказаного наказу, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 попереджено про вивільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням займаної ним посади провідного фахівця портофлоту не раніше 01 грудня 2018 року.

Із повідомлень від 19 вересня 2018 року та від 05 листопада 2018 року вбачається, що у зв`язку з наступним вивільненням ОСОБА_1 пропонувалися наявні на ДП «МТП «Южний» вакантні посади, на які позивач не погодився (т. 1, а. с. 26-29,

95-97).

07 листопада 2018 року ДП «МТП «Южний» звернулося до Профспілки робітників Морського транспорту ДП «МТП «Южний» з поданням про надання згоди на звільнення з робити ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 30, 98).

У витягу з протоколу № 46 засідання профспілкового комітету Профспілки робітників Морського транспорту ДП «МТП «Южний» від 15 листопада 2018 року вказано, що питання про надання згоди на звільнення провідного фахівця портофлоту ОСОБА_1 профкомом не розглянуто у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 на засідання профкому (т. 1, а. с. 31).

Витяг з протоколу № 46 засідання профспілкового комітету Профспілки робітників Морського транспорту ДП «МТП «Южний» від 15 листопада 2018 року направлено на адресу ДП «МТП «Южний».

Із довідки-виклику від 19 грудня 2018 року № 200/19 вбачається, що

ОСОБА_1 викликається для складання сесії у ВНЗ «Міжнародний технологічний університет «Миколаївська політехніка» з 14 січня 2019 року по

02 лютого 2019 року.

Наказом директора ДП «МТП «Южний» від 11 січня 2019 року № 33-ос звільнено ОСОБА_1 - провідного фахівця портофлоту - 11 січня 2019 року за скороченням штату, пункт 1 статті 40 КЗпП України. Підставою звільнення вказано наказ від 27 серпня 2018 року № 1220, подання від 07 листопада 2018 року.

Наказом директора ДП «МТП «Южний» від 14 січня 2019 року № 34-ос у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 на день звільнення, на підставі частини третьої статті 40 КЗпП України, скасовано наказ директора ДП «МТП «Южний» з особового складу від 11 січня 2019 року № 33-ос та визнано недійсним запис про звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 від 11 січня 2019 року

№ 27. Звільнено ОСОБА_1 - провідного фахівця портофлоту - 14 січня

2019 року за скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною другою статті 42 КЗпП України, зокрема, визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки у морському торговельному порту дійсно мало місце скорочення чисельності штату, що відповідає положенням пункту 1

статті 40 КЗпП України. Під час вивільнення позивача роботодавець пропонував ОСОБА_1 відповідно до його освіти та кваліфікації вакантні посади на підприємстві, проте останній від переведення на будь-яку з цих посад відмовився, про що засвідчив письмово, тому порушень статті 49-2 КЗпП України не встановлено.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі

№ 596/1554/16-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, відповідачем надана, як один із прикладів неоднакового застосування судами норм права, постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі

№ 596/1554/16-ц, у якій встановлено, що під час скорочення штату працівників роботодавець не запропонував позивачу протягом процедури вивільнення всі вакантні посади, що вказує на недотримання положень статті 5-1, частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Крім того, при скороченні працівників які займають такі ж посади, як позивач, роботодавцем взагалі не вирішувалось питання про те, хто із цих працівників має переважне право на залишення на роботі, тобто при звільнені позивача роботодавцем не дотримано положення статті 42 КЗпП України.

Також, як приклад неоднакового застосування судами норм права, заявником надана постанова Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц, у якій встановлено, що з моменту попередження про наступне звільнення та до моменту звільнення відповідачем у порушення вимог статті 49-2 КЗпП України не була запропонована жодна посада для працевлаштування, хоча прийом на роботу та звільнення з роботи на підприємстві у цей час проводився.

Натомість у цій справі, встановлено, що роботодавець дотримався вимог статей 40, 49-2 КЗпП України, зокрема повідомив за два місяці про наступне вивільнення позивача, а також запропонував вакансії з урахуванням освіти та кваліфікації ОСОБА_1 , від яких останній відмовився, а такої ж посади, яку обіймав позивач до скорочення, у штатному розкладі підприємства не було, адже скорочувалося наявні на підприємстві 2 одиниці провідного фахівця.

Отже, у справах встановлені різні фактичні обставини, що не свідчить про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій, сформульованих у оскаржуваних судових рішеннях, висновкам Верховного Суду, сформульованих у справах № 596/1554/16-ц, № 334/10717/14-ц.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що відповідачем при скорочені не проведено процедури щодо визначення наявності переважного права на залишення на роботі, є необґрунтованими, оскільки наявність переважного права має значення, коли звільненню у зв`язку із скороченням підлягають декілька працівників, і роботодавець у такому випадку зобов`язаний враховувати наявність переважного права при працевлаштуванні працівника, чия посада скорочується, та інших працівників, які такого права не мають, але їх посади також скорочуються. Проте, у цій справі встановлено, що у штатному розписі портового флоту взагалі було лише

2 посади провідного фахівця, які скорочувалися, отже, у роботодавця не було підстав та можливості проводити порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації з метою вирішення питання переважного права на залишення на роботі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судовими рішеннями сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду у вигляді переоцінки доказів та встановлення нових обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик