Справа № 653/3406/20
Провадження № 2/653/405/21
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судових засідань Мироненко Т.А., представника відповідача Дрозд К.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Генічеськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № 0805/158752-PR від 28.01.2014 року.

Свої вимоги мотивувало тим, що 28.01.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 0805/158752-PR. Сума виданого кредиту складає 50 000,00 грн., процентна ставка за користування кредитом складає 43,76%.. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.usb.com.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 10.09.2020 року становить 68 203,20 грн., з яких: нараховані 3% річних - 1261,50 грн., втрати від інфляції - 2788,80 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 3050,63 грн., заборгованість за кредитом - 14 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 36 822,19 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 10 280,08 грн.

Позивач обґрунтував свої права вимоги заборгованості за Кредитним договором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до відповідача тим, що 28.01.2019 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА » було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» відступило ТОВ ФК «ВЕСТА », а ТОВ ФК «ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 0805/158752-PR.

Таким чином, ТОВ ФК «ВЕСТА » наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Укрсоцбанк» втратив такі права. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА»» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 0805/158752-PR.

Таким чином, ТОВ ФК «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 68 203,20 грн. за кредитним договором № 0805/158752-PR від 28.01.2014 року та судові витрати у розмірі 2102 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11.02.2021 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає з огляду на їх необґрунтованість. Вказує, що позивачем подано позовну заяву поза межами строку позовної давності. Щодо розміру заборгованості зазначає, що розрахунок не містить відомостей про дату видачі кредиту та суми коштів, які були сплачені кредитором. Також, такий розрахунок ґрунтується на припущеннях та не дає можливості встановити наявність заборгованості та її розмір, а матеріали справи не містять належних та достовірних доказів розміру заборгованості. Щодо суми витрат на правочинну допомогу вказує, що розмір в сумі 20 000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи, завищеним та належним чином не обґрунтованим. Посилаючись на зазначені обставини, просить в позові відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Судом встановлено, що 28.01.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви про відкриття банківського рахунку в Укрсоцбанку, відповідно до якої банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч.2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Укрсоцбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком картки та коштів по ній, зокрема, виписки з особового рахунку, копій квитанцій, меморіального ордеру тощо.

Позивач не надав підписаних відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку».

Як вбачається з копії заяви про відкриття банківського рахунку в Укрсоцбанку, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача, а також назв та номерів рахунків.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки.

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, суд вважає за необхідне врахувати правову позицію, яка була викладена 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду, яка дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в банку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо розміру суми, фактично отриманого кредиту чи розміру заборгованості, суд виходить з того, що позивачем до позову долучено розрахунок заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кр. дог. № 0805/158752-PR від 28.01.2014 року), станом на 10.09.2020 року становить 68 203,20 грн., з яких: нараховані 3% річних - 1261,50 грн., втрати від інфляції - 2788,80 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 3050,63 грн., заборгованість за кредитом - 14 000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 36 822,19 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 10 280,08 грн.

Однак, суд приходить до такого висновку, що наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом не може слугувати доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача, оскільки позивач не надав суду первинні бухгалтерські документи відносно видачі кредиту та його часткового погашення, які б підтверджували розрахунки позивача, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами як факту отримання відповідачем кредитних коштів, так і умов їх повернення, у зв`язку з чим вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

За вказаного відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1054 ЦК України та статтями 12, 13, 81, 89, 264, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0805/158752-PR від 28.01.2014 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 13.04.2021 року.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова