Провадження № 22-ц/4808/529/21
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Мелещенко Л.В. 01 лютого 2021 року у м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 05 лютого 2021 року, у справі за заявою адвоката Дмитрука Олега Івановича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій та відшкодування матеріальних збитків,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ Прикарпаттяобленерго про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій, відшкодування матеріальних збитків.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.12.2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2021 року задоволено частково заяву адвоката Дмитрука Олега Івановича про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Прикарпаттяобленерго понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтувала тим, що вона зверталася до суду із позовом за захистом прав в статусі споживача, а тому на підставі ст. 22 ЗУ Про захист прав споживачів була звільнена від сплати судового збору. За таких обставин, вважає, що у випадку залишення позовної заяви без задоволення судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також зазначає, що її матеріальне становище не дає можливості оплатити витрати відповідача на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого долучила до матеріалів справи довідку про доходи, з якої вбачається, що загальна сума її доходу з вересня 2020 року по лютий 2021 року становить 10862,20 грн.

Крім того, на стадії судових дебатів у справі представник відповідача не заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу та не зазначав їх розмір. Із поданих до заяви копій документів вбачається, що витрати на правову допомогу оплачені відповідачем після дати прийняття судом рішення 24.12.2020 року, копія завірена адвокатом 28.12.2020 року. Заяву направлено до суду засобами поштового зв`язку 28.12.2020 року, тобто через сім днів після судових дебатів та прийняття судом рішення, що підтверджується описом цінного листа з печаткою поштового відділення. Визнана судом першої інстанції присутність адвоката на судовому засіданні 19.12.2029 року є помилковою, оскільки договір про надання правничої допомоги був укладений між адвокатом та відповідачем 02.01.2020 року.

Також апелянт вказує на те, що жодне із судових засідань у справі не тривало повної години (60 хв.), а всі процесуальні документи датовані до дати укладення договору про надання правничої допомоги між відповідачем та адвокатом.

Просить додаткове рішення суду скасувати та відхилити заяву відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутності, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача також надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване додаткове рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.12.2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій та відшкодування матеріальних збитків.

28.12.2020 року представник відповідача адвокат Дмитрук О.І. подав до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9800 грн. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву Приватне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» надало суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом вищезазначеної цивільної справи. Підтвердженням розміру судових витрат є договір про надання професійної правничої допомоги №2020/14 від 02.01.2020 року між адвокатом Дмитруком Олегом Івановичем та Приватним акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго», акт приймання-передачі послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №2020/14 від 02.01.2020 року, платіжне доручення №38016 від 24 грудня 2020 року про оплату 9800 грн за надання професійної правничої допомоги по договору №2020/14 від 02.01.2020 року. Оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.12.2020 року у задоволенні позову по даній справі відмовлено, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» зазначену суму витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог даної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача у встановлені законом строки та порядку звернувся до суду за даною завою та надав необхідні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. Однак, враховуючи реальний обсяг наданої професійної правничої допомоги у суді, час, витрачений на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, вважав, що розмір таких витрат підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 3000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 2-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що на підтвердження своїх повноважень як представника ПАТ Прикарпаттяобленерго адвокатом Дмитруком О.І. в суді першої інстанції було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги (т. 1, а.с. 83, 206), а також договір про надання професійної правничої допомоги №2020/14 від 02.01.2020 року (т. 1, а.с. 201-204).

Крім того представником відповідача надано акт приймання-передачі послуг від 23.12.2020 року на загальну суму 9800 грн., зокрема, за складання відзиву на позовну заяву 2800 грн., складання заперечення на відповідь на відзив 1400 грн., складання клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог 700 грн., складання клопотання про долучення документів 700 грн., участь у шести судових засіданнях загальною вартістю 4200 грн. (т. 1, а.с. 205), а також платіжне доручення №38016 від 24.12.2020 року про оплату 9800 грн. за надання професійної правничої допомоги по договору №2020/14 від 02.01.2020 року (т. 1, а.с. 207).

Із вказаного акту приймання-передачі послуг від 23.12.2020 року вбачається, що розрахунок проводився пропорційно затраченого адвокатом часу із зазначенням вартості за одну годину роботи адвоката, де ціна за участь у судових засіданнях вказана 700 грн. за одне засідання із зазначенням дат участі адвоката у таких засіданнях. Всього у акті вказано шість судових засідань загальною вартістю 4200 грн.

Однак, судові засідання у справі у сукупності проводились протягом менш ніж однієї години, що стверджується протоколами судових засідань (т. 1, а.с. 105,107, 187, 189), що свідчить про завищення адвокатом вартості послуг. Крім того, у судових засіданнях 04.11.2019 року та 27.11.2019 року адвокат Дмитрук О.І. участі не приймав, а підготовка ним відзиву на апеляційну скаргу та заперечення на відповідь на відзив вочевидь не вимагала від адвоката витрат часу у вказаному обсязі (6 годин), враховуючи те, що такі є практично аналогічними.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9800 грн. з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Що стосується доводів апелянта про відсутність підстав стягнення з неї вказаних витрат, оскільки вона зверталась до суду за захистом прав споживача, а тому звільнена від такої сплати на підставі закону, то такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із положень ст. 22 ЗУ Про захист прав споживачів вбачається, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не сплачувала судовий збір за подання позовної заяви. Проте, це не звільняє її від обов`язку зі сплати інших судових витрат, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, оскільки судом у задоволенні її позовних вимог було відмовлено.

Твердження апелянта про те, що участь адвоката відповідача у судовому засіданні 19.12.2019 року була неприпустимою в силу вимог процесуального законодавства колегія суддів відхиляє у зв`язку з безпідставністю, оскільки у матеріалах справи міститься ордер адвоката, який підтверджує право адвоката Дмитрука О.І. представляти інтереси відповідача (т. 1, а.с. 71).

Також суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що на стадії судових дебатів у справі представник відповідача не заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу та не зазначав їх розмір, а такі витрати оплачені відповідачем після дати прийняття судом рішення 24.12.2020 року та подані до суду 28.12.2020 року.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази на підтвердження витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву Приватне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» надало суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом вищезазначеної цивільної справи.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи те, що п`ятий день після ухвалення рішення суду, припадав на вихідний день, відповідно до вимог статті 124 Цивільного процесуального кодексу України, останнім днем строку був перший після нього робочий день, тобто 28 грудня 2020 року.

А в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131 св 19) зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.