КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/241/20
Провадження № 2/488/269/21
УХВАЛА

Іменем України

31.03.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Глубоченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказав, що 11.10.2019 року між сторонами по даній справі був укладений договір поставки б/н, згідно якого він зобов`язувався поставити товар в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах, визначених договором.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі, та поставив товар за накладною № 1 на загальну суму 547 517, 00 грн., а відповідач не здійснив оплату товару у встановлений строк, через що він був змушений звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач просив:

-стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки у розмірі 547 517,00 грн. та судові витрати, понесені по справі.

У судове засідання сторони та їх представники позивач та його не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

В силу приписів ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

З матеріалів справи вбачається, що 11.10.2019 року між позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір поставки (а.с. 4), згідно якого ОСОБА_1 зобов`язувався поставити товар в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а ОСОБА_2 зобов`язувався прийняти товар та здійснити його оплату за цінами, вказаними у видаткових накладних, актах приймання-передачі, специфікаціях, рахунках-фактурі на протязі 21 календарного дня з моменту поставки (пункти 1.1., 3.1-3.2 договору поставки).

Згідно накладеної № 1 від 11.10.2019 р. відповідачем були отримані продукти харчування на загальну суму 547 517 грн. (а.с. 5). Доказів здійснення відповідачем оплати товару матеріали справи не містять.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості за вказаним договором поставки.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності ГПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цього часу, за приписами пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, стороною в яких є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, зокрема, фізичні особи, які не є підприємцями. Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, визначені у статті 20 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на приписи частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4 і 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу.

Зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням (частина перша статті 173 ГК України).

Судовим розглядом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Позивачем ОСОБА_1 23.10.2018 р. припинено підприємницьку діяльність. Дане підтверджується наявними у справі відомостями з ЄДРПОУ.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Оскільки спірні правовідносини виникли з укладеного між сторонами, фізичними особами підприємцями умов господарського договору та не припинили обов`язку виконання цих зобов`язань, то на думку суду даний позов має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

В силу п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 251, 255-256, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором - закрити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева