Справа № 308/667/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Бота О.І.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право користування житловим будинком і зняттям останнього реєстрації,-

встановив:

18.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право користування житловим будинком і зняттям останнього реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку окрім нього зареєстрований також його син ОСОБА_2 , який в будинку не проживає більше десяти років. Наявність реєстрації місця проживання відповідача, при його фактичній відсутності в будинку, створює додаткові витрати позивачу по утриманню помешкання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідач з 2010 року не проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 , а тому просив визнати його таким, що втратив право користуватись вищевказаним будинком.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, зокрема шляхом виклику через вебпортал судова влада України. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив до суду не надходив, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2002, зареєстрованого в реєстрі за №1-302 посвідченого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Житко О.І., житловий будинок в АДРЕСА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_1 .

Згідно довідки №1213 від 25.08.2020, виданої виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але в ньому не проживає.

З актів про встановлення факту від 25.08.52020 та від 14.12.2020 року слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 протягом десяти років фактично не проживає.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами жодним чином не були спростовані доводи даного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.

Суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_2 понад десяти років не проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , добровільно не припиняють своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про зняття відповідачів з реєстрації у спірному будинку, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині зняття відповідачів з реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.4,5,13,81,247ч.2,263-265,280-289 ЦПК України, ст.ст.15,391,405 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов