ПОСТАНОВА

Іменем України

07 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № 385/465/20

провадження № 22-ц/4809/67/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі судді Панасюку І.В. від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджі Ігоря Анатолійовича, треті особи Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Наталя Юріївна про зняття арешту з нерухомого майна, -

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив зняти арешт, накладений на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку за № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:000:0571, площею 2,17 га, що розташована на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_2 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . На підставі заповіту від 18.12.2018 зареєстрованого в реєстрі за № 44, який посвідчений підписом секретаря виконкому Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, він набув право спадщини на вказану земельну ділянку.

Проте 20.03.2020 Державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Наталії Юріївни було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за № НОМЕР_1 кадастровий номер :02:000:0571, площею 2,17 га, розташованої на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, у зв`язку з наявністю арешту на майно спадкодавця.

В подальшому він звернувся до Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області та до державного реєстратора Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджі І.А. з письмовими заявами про видачу копій постанов про накладення арешту на майно спадкодавця для зняття арешту на зазначену земельну ділянку.

24.04.2020 позивач отримав відповідь з Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, в якій його було повідомлено про те, що виконавче провадження № 31353312 завершено у 2012 році, а виконавче провадження знищено, у зв`язку із закінчення трьохрічного терміну зберігання.

Державним реєстратором Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області Ганджею І.А. йому було рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 /а.с. 5/.

Відповідно до копії листа Державного нотаріуса Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. від 20.03.2020 року № 86/01-16 та копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подання заяви 28.05.2019 року /а.с. 4/.

Згідно копії постанови № 85/02-31 від 20 березня 2020 року державний нотаріус Гайворонської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця у зв`язку з наявністю арешту на майно спадкодавця /а.с. 5/.

Відповідно до копії листа Першого Суворовського Відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 21.04.2020 року за № 27891, виконавче провадження № 31353312 завершено у 2012 року, та на даний час виконавче провадження № 31353312 знищено у зв`язку з закінченням трьох річного терміну зберігання /а.с. 6/.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів)боржника (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звертаючись до суду позивач просить скасувати арешт накладений на земельну ділянку, оскільки наявність зазначеного обтяження перешкоджає оформити йому спадкові права.

Відповідно до статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі статтею 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Щодо заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач пред`явив позов до належного відповідача у спорі.

Разом з тим суд першої інстанції повинен був вказати, хто саме може бути відповідачем у даному спорі. На думку колегії суддів це особа, яка одночасно з позивачем при даних обставинах справи, може претендувати на спірну земельну ділянку, Наприклад, територіальна громада в особі місцевого органу самоврядування, на території якої знаходиться земельна ділянка.

Не зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.04.2021

Судді:

О.А.Письменний О.Л.Дуковський Л.М.Дьомич