Справа № 495/7767/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

31 березня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі судді Заверюха В.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

за участю: представника позивачів - адвокат Єфименко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В:

23.12.2020 року позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради, в якому просять:

- виділити в натурі 24/100 часток будинку садового типу АДРЕСА_1 , які складаються з: літ.«А» - 2-1 коридор, площею - 8,7 м.кв.; 2-2 кухня, площею - 4,3 м.кв.; 2-3 ванна, площею - 3,2 м.кв.; 2-4 житлова кімната, площею - 19,8 м.кв., 2-5 житлова кімната, площею - 14,8 м.кв.; IV тамбур, площею - 1,2 м.кв., житловою площею - 34,6 кв.м., загальною площею - 52,0 м.кв.; гараж - літ.«Д»; сарай - літ.«І»; сарай - літ.«О»; літня кухня - літ.«Н»; котельня - літ.«М»; споруди - №1, 2, 5, 9, 10, І, III;

- визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме: будинок садового типу АДРЕСА_1 , літ.«А» - 2-1 коридор, площею - 8,7 м.кв.; 2-2 кухня, площею - 4,3 м.кв.; 2-3 ванна, площею - 3,2 м.кв.; 2-4 житлова кімната, площею - 19,8 м.кв., 2-5 житлова кімната, площею - 14,8 м.кв.; IV тамбур, площею - 1,2 м.кв., житловою площею - 34,6 кв.м., загальною площею - 52,0 м.кв.; гараж - літ.«Д»; сарай - літ.«І»; сарай - літ.«О»; літня кухня - літ.«Н»; котельня - літ.«М»; споруди - №1, 2, 5, 9, 10, І, III, припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в будинку садового типу АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

28 жовтня 1999 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали свідоцтво про на спадщину за заповітом в рівній частках, яке складається з 24/100 частини будинку садибного типу з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 та складається в цілому з: літ.А - житловий будинок, загальною площею - 144,8 кв.м., житловою площею - 93 кв.м.; літ.Г, Д - гараж; літ.З, Л, О, Ж, І - сарай; літ.Н - літня кухня; літ.М - котельня; №1-5, 8-10, І-ІІІ - споруди. Своє право власності позивачі зареєстрували в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.07.2020 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно яких, кожній належить на праві спільної часткової власності по 24/200 частин вказаного будинку. На теперішній час позивачі бажають присвоїти земельній ділянці на якій розташовані належні їм 24/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 кадастровий номер та припинити право спільної часткової власності, у зв`язку з тим, що припинення права спільної часткової власності буде сприяти вільному волевиявленню кожному із співвласників, щодо здійснення прав власника майна. На даний час між приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать сторонам на праві спільної часткової власності стоять перегородки, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку, у дворі встановлений паркан, який його розділяє, приміщення спільного користування відсутні. Належні позивачам 24/100 частки житлового будинку розташовані в будівлі окремо, мають окремий вхід до приміщень, окремий ганок, окреме обладнання для опалення, окрему вентиляцію, окреме водопостачання, окрему каналізацію, електропостачання з окремим лічильником, окремим освітленням частки двору, вікна приміщень виходять на огорожу, тому не потребують переобладнань та перепланувань та ніяким чином нікому не заважатимуть здійснювати своє право користування та володіння належним їм майном. Фактично у користуванні і володінні позивачів перебувають - літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 52,0 м.кв., житловою площею - 34,6 кв.м. в складі приміщень - 2-1 коридор, площею - 8,7 м.кв.; 2-2 кухня, площею - 4,3 м.кв.; 2-3 ванна, площею - 3,2 м.кв.; 2-4 житлова кімната, площею - 19,8 м.кв., 2-5 житлова кімната, площею - 14,8 м.кв.; IV тамбур, площею - 1,2 м.кв.; гараж - літ.«Д»; сарай - літ.«І»; сарай - літ.«О»; літня кухня - літ.«Н»; котельня - літ.«М»; споруди - №1, 2, 5, 9, 10, І, III, які відокремлені від іншої частини житлового будинку та надвірних споруд. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Білгород-Дністровське БТІ» на замовлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в експлікації приміщень будинку садибного типу встановлено користування різними приміщеннями та комунікаціями, приміщень у спільному користуванні не має. Згідно схеми розташування будівель і споруд входи у будинки, заїзди у подвір`я відокремлені також. Згідно довідки від 19.02.2021 року за №51-02 суб`єкта господарювання визначено технічну можливість поділу будинку та зазначено, що за технічними показаннями об`єкт нерухомості може бути поділено та є можливість використання 2-х об`єктів утворених шляхом поділу нерухомого майна, як самостійних об`єктів без проведення будівельних робіт, які потребують отримання дозволу на їх виконання. Згідно відповіді з КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 07.10.2020 року за №1383, надати інформацію щодо власників житлового будинку АДРЕСА_1 не представляється можливим, у зв`язку із набранням законної сили з 01 січня 2013 року ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», отже інформацію щодо власників зазначеного будинку можливо отримати виключно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 76/100 частин будинку АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване. Отже, на сьогоднішній день відсутні співвласники іншої частини будинки оскільки право власності у визначений законодавством спосіб ні за ким не зареєстроване. Крім того, у звязку з відсутністю зареєстрованого права власності у відповідності до вимог чинного законодавства на 76/100 частин будинку АДРЕСА_1 , у позивачів відсутня можливість укласти у письмовій формі та нотаріально посвідчити договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, що визначено ч.4 ст.364 ЦК України. У зв`язку із вирішенням питання щодо нерухомого майна, належними відповідачами в таких категоріях справ можуть бути інші співвласники майна спадкоємці померлого співвласника, а у випадку відсутності таких, не прийняття або відмови від спадщини ними, відсутності реєстрації права власності у встановленому порядку представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, на території, якої знаходиться майно (або спадкове, або незареєстроване у встановленому порядку) в м.Білгород-Дністровський - це Білгород-Дністровська міська рада. В зв`язку з тим, що на вказаний будинок поширюється презумпція спільної часткової власності, позивачі на теперішній час не мають змоги самостійно зареєструвати у належній їм частині будинку осіб, які є членами їхньої родини, оскільки у відповідності до вимог п.18 Постанови КМУ від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», згоду на реєстрацію у житловому будинку зобов`язані надати всі власники майна.

Стислий виклад позиції відповідача

Представник відповідача скористався своїм правом та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивачі про визнання права власності шляхом виділення з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який в цілому складається з житлового будинку - літ.«А»; гаражу - літ.«Г», «Д»; сарай - літ.«З», «л», «О», «Ж», «І»; літня кухня - літ.«Н»; котельня - літ.«М»; споруди - №1-5, 8-10, №І-ІІІ, загальною площею 144,8 м. кв., житловою площею 93 м. кв., не узгоджується з нормами чинного законодавства, оскільки обраний позивачами спосіб захисту не передбачений нормами ЦК України. Більш того, право власності кожного з позивачів по 24/200 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується самими позивачами, а отже додаткового визнання та реєстрації, не потребує. Позивачі зазначають, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 76/100 частин будинку АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване, а отже на думку позивачів відповідачем буде представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, на території якої знаходиться майно. З вказаним представник відповідача не згоден та зазначив, що інші частини домоволодіння не є комунальною власність територіальної громади міста Білгород-Дністровського, у зв`язку з чим, міська рада вважає, що рішення в цій справі безпосередньо вплине на обсяг прав та обов`язків іншого співвласника, який не визначений позивачами по справі. Крім того, в матеріалах справи відсутній відповідний Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, а питання щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, а також відповідність частині нерухомого майна, що виділяється позивачам у натурі, її ідеальній частці у праві власності на спільне домоволодіння профільним експертом не розглядалось і клопотання з цього питання позивачами не заявлено, а тому відсутні належні та допустимі докази про можливість такого виділу без порушення прав інших співвласників. Відсутність у матеріалах справи доказів технічної можливості виділу в натурі часток свідчить про недоведеність позовних вимог.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.12.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове зсідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивачів - адвокат Єфименко Н.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача згідно ст.223 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши думку представника позивачів, оцінивши надані докази, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 28.10.1999 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С., зареєстроване в реєстрі за №4-3973 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках належать 24/100 частини будинку садибного типу з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 , в цілому будинок складається з: літ.А - житловий будинок, загальною площею - 144,8 кв.м., житловою площею - 93 кв.м.; літ.«Г»,«Д» - гараж; літ.«З»,«Л»,«О»,«Ж»,«І» - сарай; літ.«Н» - літня кухня; літ.«М» - котельня; №1-5, 8-10, І-ІІІ - споруди.

15.07.2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №216329717 від 15.07.2020 року та №216329844 від 15.07.2020 року, відповідно до яких позивачі являються співвласниками по 24/200 частки кожна, будинку садибного типу з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 .

На теперішній час позивачі виявили бажання виділити в натурі свою частку із майна, що є у спільній частковій власності та припинити право спільної часткової власності.

Звертаючись з позовом до суду позивачі зазначають про те, що фактично у їх користуванні та володінні перебувають - літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 52,0 м.кв., житловою площею - 34,6 кв.м. в складі приміщень - 2-1 коридор, площею - 8,7 м.кв.; 2-2 кухня, площею - 4,3 м.кв.; 2-3 ванна, площею - 3,2 м.кв.; 2-4 житлова кімната, площею - 19,8 м.кв., 2-5 житлова кімната, площею - 14,8 м.кв.; IV тамбур, площею - 1,2 м.кв.; гараж - літ.«Д»; сарай - літ.«І»; сарай - літ.«О»; літня кухня - літ.«Н»; котельня - літ.«М»; споруди - №1, 2, 5, 9, 10, І, III, які відокремлені від іншої частини житлового будинку та надвірних споруд. На даний час між приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 , стоять перегородки, проведені окремі комунікації, у кожного співвласника свій вхід до будинку, у дворі встановлений паркан, який його розділяє, приміщення спільного користування відсутні. Належні позивачам 24/100 частки житлового будинку розташовані окремо, мають окремий вхід до приміщень, окремий ганок, окреме обладнання для опалення, окрему вентиляцію, окреме водопостачання, окрему каналізацію, електропостачання з окремим лічильником, окремим освітленням частки двору, вікна приміщень виходять на огорожу, тому не потребують переобладнань та перепланувань. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Білгород-Дністровське БТІ» на замовлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в експлікації приміщень будинку садибного типу встановлено користування різними приміщеннями та комунікаціями, приміщень у спільному користуванні не має. Згідно схеми розташування будівель і споруд входи у будинки, заїзди у подвір`я відокремлені також. Тому, об`єкт нерухомості, що знаходиться в загальній частковій власності, можливо розділити без втрати його цільового використання, що відповідно до вимог ч.1 ст.183 ЦК України, характеризує об`єкт нерухомого майна в цілому, як річ, яка є подільною. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 76/100 частин будинку АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване. Отже, на сьогоднішній день відсутні співвласники іншої частини будинки оскільки право власності у визначений законодавством спосіб ні за ким не зареєстроване, а отже на думку позивачів відповідачем повинен бути представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, на території якої знаходиться майно, а саме Білгород-Дністровська міська рада. Крім того, у звязку з відсутністю зареєстрованого права власності у відповідності до вимог чинного законодавства на 76/100 частин будинку АДРЕСА_1 , у позивачів відсутня можливість укласти у письмовій формі та нотаріально посвідчити договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, що визначено ч.4 ст.364 ЦК України.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч.1ст.356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Указана норма матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами у справі щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулює вказані правовідносини саме між співвласниками цього майна.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6, 7постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами та доповненнями), виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за N 774/14041 пункт 2.6 яка передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13.

Позивачі зазначають, що на теперішній час відсутні співвласники іншої частини будинки АДРЕСА_1 оскільки право власності у визначений законодавством спосіб ні за ким не зареєстроване.

Обґрунтовуючи свої доводи позивачі приєднали до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.052020 року №208990054 з якої вбачається, що відомості щодо державної реєстрації, заборон та обтяжень щодо будинку за адресою АДРЕСА_1 відсутні, а отже на думку позивачів відповідачем буде представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади, на території якої знаходиться майно тобто Білгород-Дністровська міська рада.

Проте позивачами всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено тих обставин, на які вони посилається як на підставу свої позовних вимог, а саме правових підстав пред`явлення позовних вимог саме до Білгород-Дністровської міської ради.

Матеріали справи не містять доказів, що інша частина будинку АДРЕСА_1 за рішенням суду була визнана безхазяйною та передана у власність або перебуває на обліку територіальної громади міста Білгород- Дністровського.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у постанові від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі», описовій частині рішення необхідно, зокрема, вказати: зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви; про внесені зміни підстав чи предмета позову, розміру позовних вимог, якщо вони мали місце, і узагальнено викласти позицію відповідача: чи визнає він позов, а якщо визнає, то повністю чи частково; у разі заперечень - у чому суть заперечень проти позову; пояснення осіб, які беруть участь у справі, висновки органів державної влади або місцевого самоврядування, якщо вони брали участь у справі, а також зазначити докази і обставини, для встановлення яких вони досліджувалися. При цьому пред`явлення відповідачем зустрічного позову чи третьою особою самостійних вимог не змінює процесуального статусу цієї особи.

Отже, виключно належний відповідач може визнати або не визнати позов.

У свою чергу з матеріалів справи неможливо достовірно встановити осіб, які є співвласниками вказаного будинку та дійсний розмір їх частки в майні, що є спільною частковою власністю, для вирішення цього спору в порядку ст.364 ЦК України.

Таким чином, рішення про виділ в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, пред`явлений у порядку ст.ст.358, 361, 364 ЦК України, за відсутності відомостей про іншого співвласника майна, буде суперечити вимогам закону та може порушити права, свободи чи інтереси інших осіб.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачами на підтвердження існування технічної можливості виділу належної позивачам 24/100 частки будинку АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна надано довідку суб`єкта господарювання в особі ОСОБА_3 від 19.02.2021 року №51-02, в якій зазначено, що за технічними показаннями об`єкт нерухомості може бути поділено та є можливість використання 2-х об`єктів утворених шляхом поділу нерухомого майна, як самостійних об`єктів без проведення будівельних робіт, які потребують отримання дозволу на їх виконання.

Разом з цим, вищевказану довідку суд вважає неналежним та допустимим засобом доказування в розумінні цивільно-процесуального закону, оскільки не містить переліку питань поставлених на вирішення експерта, методів та засобів дослідження, матеріалів на підставі яких зроблено висновок про технічну можливість поділу, відсутні посилання на застосування висновку Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55, відсутні відомості про те, що, до складу спірного об`єкту нерухомого майна не входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна та інше.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1,2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно ч.6,7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, допустимим доказом щодо технічної можливості здійснення виділу часток з спільної часткової власності в окремі об`єкти нерухомого майна є відповідний експертний висновок про технічну можливість.

Висновок експерта під час вирішення питання даного спору по суті, мав би визначальне значення, оскільки наявність технічної можливості або її відсутність безпосередню впливають на можливість виділу нерухомого майна в натурі, що перебуває у причинному зв`язку із задоволенням або відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд позбавлений можливості за матеріалами даної справи, без проведення експертизи, прийняти обґрунтоване рішення, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Таким чином, відсутність доказу, зокрема, висновку будівельно-технічної експертизи, який підтверджує наявність технічної можливості виділу нерухомого майна в натурі без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, дає підстави суду дійти висновку про те, що, позивачами в ході розгляду справи не підтверджено наявність обставин, на які посилається позивачі в обґрунтування заявлених ними позовних вимог.

Клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування технічної можливості виділу в натурі частини будинку позивачами або представником позивачів у ході розгляду справи не заявлено, доказів можливих варіантів поділу будинку в натурі, а саме: висновку спеціаліста, експертизи тощо, суду не надано, при цьому будь-яких клопотань про витребування цих доказів ними не заявлено.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, частини 1 і 2 ст.11 ЦПК України.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з огляду на засади змагальності, саме позивач повинен проявляти ініціативу у наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт, що виділ у натурі частки із спільного майна є можливим, що зазначений позивачами варіант виділу частки будинку, будівель і споруд відповідає розміру й вартості часток співвласників у праві власності та водночас, не завдасть неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, і, є розрахованим із дотриманням будівельних та санітарних норм.

У відповідності до вимог ч.4 ст.364 ЦК України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності на нерухоме майно, набуте за таким договором, підлягає реєстрації у органах, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і виникає з моменту державної реєстрації (ч.1 ст.182, ч.2 ст.331 ЦК, ст.4 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно").

Згідно з п.п. 6.6, п.п. 6.8-6.11 ст.6 ІІ Розділу Глави І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення часткив натурі(поділу).

Договори про виділ часткив натурімайна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право.

Укладення договору про виділ часткив натуріприпиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором. Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників.

Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу часткиспільного майна в натурі(поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Проте, матеріали справи не містять доказів відмови нотаріуса у виділі часток, доказів про те, чи було запропоновано відповідачу в особі Білгород-Дністровської міської ради укласти відповідний договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та посвідчити його.

Висновки за результатами розгляду справи

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку щодо відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог щодо припинення права спільної часткової власності та виділення позивачам в натурі у власність 24/100 частин будинку з будівлями і спорудами.

У даному спорі суд позбавлений можливості збирати докази, враховуючи законні права та інтереси сторін, повинен вирішити спір на основі заявлених вимог позивачів та на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи,зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.