Дата документу 15.04.2021 Справа № 337/4234/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/4234/19 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
№ 22-ц/807/696/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 листопада 2020 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води),

ВСТАНОВИВ

В вересні 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району до звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води).

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. Відповідач є споживачем цих послуг, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

24.11.2014 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь концерну МТМ заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води.

02.11.2018 року ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя вищевказаний судовий наказ скасовано.

Оскільки, за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року позивач надав відповідачу ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 3722 грн. 50 коп.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «МТМ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

З матеріалів справи вбачається. та встановлено судом першої інстанції, що 24.11.2014 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь концерну МТМ заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води.

02.11.2018 року ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя вищевказаний судовий наказ скасовано з посиланням на те, що відповідач заперечував існування боргу.

28.02.2020 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя ухвалено заочне рішення, на підставі якого позов Концерну «Міські теплові мережі» було задоволено, з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» стягнута сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року у розмірі 3722 грн. 50 коп., стягнуто судовий збір у розмірі 1921 грн.

14.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою від 02.10.2020 року заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2020 року скасовано, а 25.11.2010 року ухвалене рішення про відмову у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі», зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Квартира АДРЕСА_2 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за № 182030351 від 23.09.2019 року, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 11), де він зареєстрований з 22.06.2011 року (а.с. 20).

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , заведеного на вказану квартиру, за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року, була нарахована плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 3722 грн. 50 коп. (а.с.13-15).

24.11.2014 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь концерну МТМ заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у розмірі 3722 грн. 50 коп.

Судова колегія звертає увагу на те, що наказ було видано про стягнення грошових сум у межах строку позовної давності, позаяк вимоги стосувалися стягнення заборгованості за період з 1.1. 2012 року по 30.9.2014 року.

Зазначений наказ 02.11.2018 року ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя було скасовано.

Судом першої інстанції встановлено також що за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 3722 грн. 50 коп., за які позивач кошти не сплатив.

26.09.2019 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та горячого водопосточання за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року у розмірі 3722 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн. (а.с. 4-8)

Суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно ст.19 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно ст. 20 вказаного закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3).

Згідно ст. 32 вказаного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно п.30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Зазначаючи про відсутність заборгованості за зазначений період часу, відповідач разом з тим не надав жодних переконливих доказів на спростування позову, не надав квитанції про погашення ним боргу або спорювання нарахування грошових сум.

Разом з тим, позивачем надано розрахунок заборгованості з зазначенням нарахованих до сплати сум та зазначенням фактично сплачених у період, за який вирішується питання про стягнення заборгованості. ( а.с. 13-14, 15)

Зазначений розрахунок не спростований відповідачем, не надано доказів сплати нарахованих грошовий сум, хоча з ухвали про скасування судового наказу від 2.11.2018 року вбачається, що відповідач заперечував проти наказу саме з тих підстав, що він не має заборгованості, або цо частково здійснені оплати не ула враховані при видачі судового наказу.

Разом з тим, при розгляді даної справи відповідачем не надано жодних розрахунків та підтверджень здійснення будь-яких оплат наданих послуг у спірний період.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак немає підстав вважати, що позивачем необґрунтовано була подана заява про видачу судового наказу та даний позов.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на пропуск позивачем строку позовної давності, тому що у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті щомісячних платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, тобто в даному випадку з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води яка утворилася за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року.

Згідно зі ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим, судом не було враховано, що у порядку, встановленому законом позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена судом в межах строку позовної давності.

Наказ про грошове стягнення заборгованості був виданий судом 24.11.2014 року і був чинним до 2.11.2018 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на правову позицію, за якою звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою; переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою (ВП ВС у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.).

Натомість Велика Палата ВС узагальнила, що фактично існують два підходи до застосування позовної давності у наказному провадженні: а) позовна давність підтверджує наявність спору про право та виключає прийняття заяви про видачу судового наказу; б) суд не має враховувати позовну давність без заяви особи, а тому відсутні підстави відмовляти у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав спливу позовної давності. Водночас пункт 5, ст. 165 ЦПК України визначає підставою для відмови у видачі судового наказу сплив строку позовної давності, який повинен встановити і застосувати суд без заяви боржника.

У справі, що розглядалася Верховним судом, стягувач звернувся із заявою в порядку пункту 3, ст. 161 ЦК України про видачу наказу про стягнення боргу із житлово-комунальних послуг. Суд не прийняв цю заяву через наявність спору про право. Пізніше стягувач подав вже позовну заяву із аналогічною вимогою, проте втратив час, і у відношенні частини суми боргу вже сплив строк позовної давності. Боржник під час розгляду позову зробив заяву про застосування строку позовної давності, і суд з цієї підстави відмовив у стягненні.

У даній же справі ця позиція не може бути застосована, позаяк стягувач не лише звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у межах строку позовної давності, а й отримав такий наказ, який був чинним до 2018 року, перебував на виконанні.

Лише після скасування такого наказу позивач мав юридичну можливість з огляду на чинне законодавство, заявити позов, чим і скористався не пропустивши при цьому строк позовної давності, позаяк завернуся до суду у вересні 2019 року після скасування судового наказу , яке відбулося у листопаді 2018 року.

За таких обставин висновок суду першої інстанції, що позивачем пропущений строк позовної давності, позаяк заборгованість мала місце у 2012-2014 роках, а до суду з позовом позивач звернувся лише у 2018 році, - є неспроможним.

Враховуючи доведеність позовних вимог, відсутність будь-яких переконливих заперечень з боку відповідача щодо невідповідності наданого позивачем розрахунку, або будь-яких інших на підтвердження того що ним не отримувалися послуги,чи сплачувалася заборгованість, судова колегія вважає позов таким що підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 листопада 2020 рокупо цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» в особі Концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну "Міські теплові мережі" суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2012 року по 30.09.2014 року у розмірі 3722 грн. 50 коп.( три тисячі сімсот двадцять дві гр 50 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну "Міські теплові мережі» в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1921 грн. та в суді апеляційної інстанції в сумі 2881,50 гр , а разом 4 802, 50 гр. ( чотири тисячі вісімсот дві гр. 50 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков