КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/34314/18-ц

15 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Пікуль А.А.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Куценка Олексія Володимировича на рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладу, процентів та штрафних санкцій -

в с т а н о в и в:

13 липня 2018 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Дугінов Дмитро Андрійович в інтересах позивачки звернувся до Печерського районного суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладу, процентів та штрафних санкцій.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 є клієнтом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на підставі депозитного договору № SMDN10099 від 02.06.2010 року. На виконання даного договору 02.06.2010 року на рахунок № НОМЕР_1 позивачем були внесені грошові кошти у розмірі 1107000,00 грн., а 04.06.2010 на рахунок № НОМЕР_1 були внесені ще 288 000,00 грн., після чого загальна сума вкладу склала 1 395 000,00 грн. Також ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок (у доларах США) № НОМЕР_2 . Станом на 31.12.2016 на рахунку № НОМЕР_2 обліковувалося 24 158,93 доларів США. Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по них відсотків позивачка неодноразово зверталась до банку із вимогами поновити їй доступ до рахунків, але дані вимоги позивачки банком виконані не були. 06.07.2018 в ПАТ КБ «ПриватБанк» отримано заяву ОСОБА_1 від 07.06.2018 року (вх. № 97295-ВБ) про розірвання договору № SMDN10099 від 02.06.2010 року, видачу коштів та нарахованих відсотків. 10.07.2018 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» отримано заяву ОСОБА_1 від 10.06.2018 року (вх. № 99479-ВБ) про видачу коштів з валютного рахунку № НОМЕР_2 . Зазначені заяви відповідачем не були задоволені. У зв`язку із цим позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 23.07.2018 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами позовного (загального) провадження в підготовче засідання.

30.08.2018 року представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Листопадова Наталія Олександрівна подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти доводів позивачки, зазначала, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у даній справі. На думку банку належним відповідачем у справі є Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників».

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.02.2019 року позивачка просила суд стягнути на її користь з відповідача: 1 395 000,00 грн. суму вкладу; 1 250 151,55 грн. відсотків, нарахованих за період з 03.06.2010 року по 03.03.2014 року; 1 094 520,82 грн. не нарахованих відсотків за період з 03.03.2014 року по 10.07.2018 року ; 87,52 грн. не нарахованих відсотків за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року ; 26 256,57 грн. 3% річних за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 25 691 549.18 грн. пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 11.07.2018 по 24.02.2019; 232981,59 грн. інфляційних втрат за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року та 24158,93 доларів США за рахунком № НОМЕР_2 .

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 рокупозов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладу, процентів та штрафних санкцій - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 : 1 395 000,00 грн. сума вкладу; 1 250 151,55 грн. відсотків за період з 03.06.2010 року по 03.03.2014 року; 1 094 520,82 грн. відсотків за період з 03.03.2014 року по 10.07.2018 року; 87,52 грн. відсотків за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 26 256,57 грн. 3 % річних за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 2 500 000,00 грн. пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 232981,59 грн. інфляційних втрат за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року та 24158,93 доларів США за рахунком № НОМЕР_2 .

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банку «Приватбанк» (код ЄДРП0У 14360570) в дохід держави судовий збір в розмірі 8810,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Куценко Олексій Володимирович 04 березня 2021 року направив на адресу суд апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не погоджується з рішенням судув частинізадоволених позовних вимог про стягнення суми вкладів, процентів та пені, вважає, що рішення суду в цій частині є незаконним, постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позиція АТ КБ "ПриватБанк" полягала в тому, що внаслідок укладення 17.11.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ Фінансова компанія "Фінілон" договору про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року додаткової угоди до цього договору, банк не несе будь-яких зобов`язань за спірними у цій справі договорами, а ТОВ "ФК "Фінілон" є новим боржником за ними. Відповідно до умов договору електронний додаток №1 містить перелік депозитних договорів, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК "Фінілон", в тому числі, і по спірним у цій справі договорам.

Посилається на те, що згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. За умовами п. 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року), які розміщені на офіційному сайті банку, передбачено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності банку на цій території, клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ банку, розташований на материковій частині України, для здійснення банком дій щодо уточнення інформації, ідентифікації та вивчення клієнта та надати в банк від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: 109240, РФ. Москва, Верхній Таганський глухий кут, б. 4, довідку про відсутність виплат грошових коштів клієнту - фізичної особі. При цьому, клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31.12.2014 року. В п. 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року) визначено, що у разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором клієнта з банком може бути змінена шляхом повідомлення, в тому числі, на сайті банку у відповідному розділі Умов та Правил. При необхідності отримання банком згоди від клієнта на здійснення таких дій, сторони керуються вимогами ст. 205 Цивільного кодексу України (мовчазна згода).

На підставі вищевикладених пунктів Умов та правил надання банківських послуг, на офіційному сайті Банку за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 30.01.2015 року було розміщене повідомлення з наступним змістом: «У зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділ "1.1.7. Додаткові положення" Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватись з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінілон", що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги. 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення банком переводу боргу по договорам клієнта на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінілон" зі згоди клієнта».

З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від позивачки відносно переведення банком на ТОВ ФК «Фінілон» боргу за договорами, які є предметом спору у цій справі, на адресу банку не надходило, то вважається, що переведення боргу банком було здійснено зі згоди позивачки. Отже, внаслідок укладання між ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ ФК "Фінілон" договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за спірними у цій справі договорами, АТ КБ "ПриватБанк" на цей час не несе зобов`язань за ними, а ТОВ "ФК "Фінілон " є новим боржником у спірних правовідносинах.

Однак, суд першої інстанції повністю проігнорував позицію банку у цій справі та не надав жодної оцінки доводам відповідача та поданим доказам. Вирішуючи спір, суд не врахував, що встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Посилається також на неправильність висновків суду першої інстанції в частині стягнення з банку на користь позивачки пені в сумі 2 500 000,00 грн. на підставі ч.5 ст. 10Закону України " Про захист прав споживачів", так як в даному випадку суд першої інстанції стягнув пеню у розмірі, що не відповідає загальним засадам цивільного судочинства, принципам розумності, співмірності та пропорційності. На цей час наявні судові рішення по цивільних справах, ухвалені Верховним Судом в частині розгляду позовної вимоги щодо стягнення пені при розгляді аналогічних позовних вимог та подібних (аналогічних) судових справ, де Верховний Суд ухвалив нові рішення у справах та стягнув пеню в розмірах, які є набагато меншими, ніж навіть розміри нарахованих процентів за депозитами, незважаючи на розміри самих вкладів.

Вказує також на неправильність висновку суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат у заявленому розмірі, так як судне перевірив правильність їх нарахування позивачем, не врахував, що 3 % річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами. Позивач же рахує 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму основного боргу (1395000,00 грн.), однак, помилково рахує інфляційні втрати - включаючи до бази нарахування вже нараховані проценти за користування коштами, що суперечить, позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.11.2020 року у справі № 363/4254/17.

07 квітня 2021 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Дугінов Дмитро Андрійович поштою направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що намагаючись ухилитись від виконання своїх зобов`язань перед позивачкою, банк в апеляційній скарзі посилається на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі. Належним відповідачем, на думку банку, є ТОВ " ФК " Фінілон". Сторона позивачки з цим категорично не погоджується, так як ОСОБА_1 не надавала банку ніякої згоди на переведення боргу перед нею будь-кому, в тому числі, і ТОВ " ФК " Фінілон". Посилається на те у п. 1 договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», йдеться про те, що він укладений банком на підставі згоди кредиторів , отриманої банком шляхом приєднання кредиторів до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку: https://рrivatbank.ua /terms. Вивчивши зміст Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку за посиланням: https://рrivatbank.ua /terms, позивачу не вдалося знайти пункт, яким клієнт банку дозволяє, або надає банку згоду на переведення боргу банку перед ним іншій особі без його про це повідомлення та отримання від нього на це згоди.

Посилання представника банку в апеляційній скарзі на пункт 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 р.) щодо мовчазної згоди позивачки на переведення боргу є безпідставним, так як ні ОСОБА_1 , ні усі інші кримські вкладники банку нічого не знали про існування пунктів № 1.1.7.58 та № 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 р.). Банк ніяким чином не інформував своїх кримських клієнтів про існування даних пунктів та протизаконної «процедури» подальшої співпраці із ними.Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (в редакції від 01.06.2014 року) позивачкою не підписувалися, а тому вони не є складовою частиною депозитних договорів у даній справі. Також звертає увагу суду на те, що ТОВ ФК «Фінілон» є повністю консолідованою дочірньою компанією банку, про що ПАТ КБ «ПриватБанк» сам зазначає на сторінці 46 своєї «Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами та звіті незалежного аудитора 31 грудня 2014 року»(міститься на сайті банку). Зазначає, що 21 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списало усі кошти з усіх рахунків ТОВ ФК «Фінілон» в рахунок придбання акцій за рішенням Уряду про націоналізацію банка (лист ТОВ ФК «Фінілон» від 15.01.2020 року).

Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом з відповідача на користь позивачки пені є явно завищеним, таким, що не відповідає принципу розумності, справедливості, пропорційності та засадам цивільного судочинства, так як позивачка просила стягнути на її користь пеню у розмірі 25 691 549,18 грн. за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року, а судом на підставі вимог ст. 551 ЦК України розмір пені було зменшено до 2 500 000 грн., тобто, більше ніж у 10 разів.

Визначаючи розмір пені, суд враховував тривале та безпідставне невиконання відповідачем законних вимог позивачки,недобросовісну поведінку банку, який навіть після надання позивачці офіційного підтвердження наявності належних їй коштів на рахунку в банку (у вигляді довідок про залишки коштів на рахунку), продовжив ігнорувати законні вимоги позивачки про повернення належного їй вкладу, чим завдав їй збитків у зв`язку із тим, що після отримання заяви про видачу коштів продовжував використовувати на власну користь неповернуті активи ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Кахраманов Рустам Нураятович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Дугінов Дмитро Андрійович проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством КБ " ПриватБанк" 02.06.2010 року було укладено депозитний договір № SMDN10099. Для внесення вкладу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 . На зазначений рахунок 02.06.2010 позивачкою було внесено 1107000,00 грн., 04.06.2010 року на рахунок № НОМЕР_1 були внесені ще 288 000,00 грн., після чого загальна сума вкладу ОСОБА_1 склала 1 395 000,00 грн.

Відповідно до довідки АТ КБ " ПриватБанк" № IL7UIM1TBC4R1DFB від 05.07.2018 року, яка міститься в матеріалах справи, станом на 31.12.2016 року на рахунку позивачки № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк» обчислювалося 24 158,93 долари США та на рахунку № НОМЕР_1 обчислювалось 2 645 151,55 грн.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ " ПриватБанк" на території АР Крим та м. Севастополя, усі рахунки позивачки було заблоковано відповідачем і нарахування відсотків було припинено.

06.07.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» було отримано заяву позивачки (вх. № 97295-ВБ) про розірвання депозитного договору № SMDN10099 від 02.06.2010 року та видачу вкладу та відсотків.

10.07.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» було отримано заяву позивачки (вх. № 99479-ВБ) про видачу коштів з валютного рахунку № НОМЕР_2 .

Вимоги вказаних заяв відповідачем не виконані, грошові кошти та відсотки по вкладам позивачці не виплачені, що змусило її звернутись за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 : 1 395 000,00 грн. сума вкладу; 1 250 151,55 грн. відсотків за період з 03.06.2010 року по 03.03.2014 року; 1 094 520,82 грн. відсотків за період з 03.03.2014 року по 10.07.2018 року; 87,52 грн. відсотків за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 26 256,57 грн. 3 % річних за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 2 500 000,00 грн. пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року; 232981,59 грн. інфляційних втрат за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року та 24158,93 доларів США за рахунком № НОМЕР_2 , суд першої інстанції посилався на доведеність та обгрунтованість вказаних позовних вимог. Вважав необхідним та правильним зменшити розмір пені з 25691549,18 грн. (сума пені за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року) за договором № SMDN10099 від 02.06.2010 року до 2 500 000,00 грн. (приблизний еквівалент суми утримуваних коштів). Ступінь такого зменшення пені (неустойки) суд вважав пропорційним, розумним та справедливим та таким, що відповідає завданню цивільного судочинства і не порушує права позивача на отримання передбаченого законом штрафу за прострочення відповідачем виконання зобов`язань по своєчасному поверненню банківського вкладу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність»визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За приписами статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 95 ЦК України передбачено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до пункту 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі АТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналіз норми статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Факт укладення вказаного договору депозиту та внесення в касу АТ КБ «Приватбанк» грошових сум у розмірі 1 107 000,00 грн. та 288 000,00 грн. підтверджується укладеним між сторонами договором від 02.06.2010 року, квитанцією № 228003052 Tr CAGRAGR40752 від 02.06.2010 року та квитанцією № 228394496 CAGRAGR94633 від 04.06.2010 року, які видав відповідач.

Оригінали вказаних документів досліджувались судом першої інстанції, їх копії завірені судом та долучені до матеріалів справи. Також оригінали вказаних доказів були досліджені і судом апеляційної інстанції.

Договір банківського вкладу підписаний позивачкою і містить факсимільний підпис голови банку.

При цьому умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено, що при укладені договору банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними печатними улаштуваннями.

Крім того, позивачкою надано до суду довідку АТ КБ " ПриватБанк" від 05.07.2018 року згідно якої на картці для виплат ОСОБА_1 № НОМЕР_2 наявна валюта в сумі 24 158,93 доларів США. Така ж інформація зазначена і в довідці Кримського регіонального відділення ПриватБанку від 15.05.2014 року.

Таким чином, позивачкою надано належні докази на підтвердження укладеного між нею і банком договору та внесення коштів на депозит. Письмова форма договору банківського вкладу підтверджується договором банківського вкладу, а також документами про внесення коштів, в якому вказано найменування банку, який здійснив касову операцію, дати здійснення касової операції, підпис працівника банку, який прийняв готівку. Вказана форма прийняття коштів, яку надала позивачка, визначена самим банком. Позивачка не могла вплинути на видання іншої форми письмового документа, ніж яку видав банк.

Отже, позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а тому, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним їй майном, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки суми вкладу розмірі 1 395 000,00 грн. та 24158,93 доларів США за рахунком № НОМЕР_2 .

Відповідно до частини п`ятої статі 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статі 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору № SMDN10099 від 02.06.2010 року процентна ставка за договором була визначена в розмірі 19,5 % річних. Відповідно до умов додаткової угоди до вказаного договору, укладеної між сторонами 03.06.2013року процентна ставка по вкладу була визначена у розмірі 18 % річних.

З огляду на вказані вимоги закону та умови договору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки відсотків по вкладу за договором № SMDN10099 від 02.06.2010 року в сумі 1 250 151,55 грн. за період з 03.06.2010 року по 03.03.2014 року; відсотків в сумі 1 094 520,82 грн. за період з 03.03.2014 року по 10.07.2018 року; 87,52 грн. відсотків за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року .

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачка звернулась до суду з вимогами про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по поверненню суми депозиту в розмірі 1 395 000,00 грн. за період, починаючи з дня, наступного за днем отримання банком вимоги про розірвання договору - 11.07.2018 року по 24.02.2019 року в сумі 26 256,57 грн. та інфляційних втрат за прострочення сплати боргу в сумі 3 739 672,37 грн. за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року в сумі 232 981,59 грн.

Так як матеріалами справи достовірно підтверджується, що відповідач отримав вимогу позивачки про розірвання договору і повернення вкладу 10.07.2018 року, проте виплата коштів здійснена не була, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» було допущено прострочення виконання свого грошового зобов`язання, а тому суд першої інстанції вірно стягнув 3% річних за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року в сумі 26 256,57 грн. та інфляційні втрати за прострочення сплати боргу в сумі 3 739 672,37 грн. за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року в сумі 232 981,59 грн. з відповідача на користь позивачки.

Законним та обгрунтованим є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки пені за невиконання банком своїх зобов`язань за договором вкладу № SMDN10099 від 02.06.2010 року на підставі статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка І має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконані І зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі І 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з. вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

У справі № 359/8114/17, Верховний Суд, у постанові від 19.06.2019 року , зазначив, що цілком законним є стягнення з банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів, оскільки відмова банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»

у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання

послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання

визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох

відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі

коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в

розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення

виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від

виконання зобов`язання в натурі.

З огляду на те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, то він несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - сплату пені у розмірі 3 %вартості послуги за кожний день прострочення.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті

3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право

суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків

та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу

України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий

стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про застосування до спірних правовідносин вимог частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з 25 691 549,18 грн. (сума пені за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року) за договором № SMDN10099 від 02.06.2010 року до 2 500 000,00 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ " ПриватБанк" є неналежним відповідачем у даній справі, так як належним відповідачем є ТОВ " ФК " Фінілон" з яким банк уклав договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

В п. 1 договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», йдеться про те, що він укладений банком на підставі згоди кредиторів, отриманої банком шляхом приєднання кредиторів до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку: https://рrivatbank.ua /terms.

Проте, відповідачем не надано суду доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (в редакції від 01.06.2014 року) підписувались позивачкою, а тому вони не є складовою частиною депозитних договорів у даній справі.

З огляду на те, що відповідачем, відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України не надано суду доказів того, що ОСОБА_3 надавала згоду на заміну боржника у зобов`язанні з АТ КБ " ПриватБанк" на ТОВ " ФК " Фінілон", колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать вимогам ст. 520 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції в частині стягнення з банку на користь позивачки пені в сумі 2 500 000,00 грн. на підставі ч.5 ст. 10 Закону України " Про захист прав споживачів", так як в даному випадку суд першої інстанції стягнув пеню у розмірі, що не відповідає загальним засадам цивільного судочинства, принципам розумності, співмірності та пропорційності, колегія суддів відхиляє, так як суд надав належну оцінку доказам в частині позовних вимог про стягнення пені, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють вказані правовідносини - ст.ст. 549,551, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», врахував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у вказаних правовідносинах та зменшив розмір пені, що підлягала стягненню з відповідача на користь позивачки з 25 691 549,18 грн. (сума пені за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року) за договором № SMDN10099 від 02.06.2010 року до 2 500 000,00 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат у заявленому розмірі, так як судне перевірив правильність їх нарахування позивачем, не врахував, що 3 % річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами.Позивач же рахує 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму основного боргу (1395000,00 грн.), однак, помилково рахує інфляційні втрати - включаючи до бази нарахування вже нараховані проценти за користування коштами, що суперечить, позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.11.2020 року у справі № 363/4254/17, з огляду на наступне.

Позивачкою було пред`явлено і судом задоволено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по поверненню суми депозиту в розмірі 1 395 000,00 грн. за період, починаючи з дня, наступного за днем отримання банком вимоги про розірвання договору - 11.07.2018 року по 24.02.2019 року в сумі 26 256,57 грн. та інфляційні втрати за прострочення сплати боргу в сумі 3 739 672,37 грн. за період з 11.07.2018 року по 24.02.2019 року в сумі 232 981,59 грн. з рахуванням вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Куценка Олексія Володимировича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Куценка Олексія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: