Справа № 643/2400/21
Провадження № 2/643/2858/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Кононенко Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Морозової О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Виклад позиції позивача:

11.02.2021 позивач ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача суму основного боргу в сумі 5 560 685,10 гривень, пеню в розмірі 19 799.25 грн, а також 3% річних в розмірі 4 949.81 грн., всього 5 585 434,16 гривень та судовий збір у розмірі 11350,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що10 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого було передано відповідачу 6 134 250,00 грн., що еквівалентно 250 000,00 доларів США.

Факт передання позики підтверджується борговою розпискою, власноруч написаною відповідачем.

Таку ж саме суму грошових коштів, еквівалентну 250 000,00 доларам США відповідач зобов`язалася повертати позивачу рівними частинами щомісяця, в сумі, що дорівнює 6 944,45 доларів США (шість тисяч дев`ятсот сорок чотири долара і 45 центів США) станом на день платежу до 10 лютого 2023 року (згідно графіку платежів в договорі).

У період з березня по вересень 2020 року включно, відповідач дотримувалася виконання графіку повернення позики, і відповідачем було сплачено 1 316 033,60 гривень (або 49 000,00 доларів США).

Проте, починаючи з жовтня (а саме з 10 жовтня) 2020 року відповідач перестала виконувати свої грошові зобов`язання, у зв`язку з чим відбулося порушення виконання умов договору позики.

Згідно пунктів 6 та 7 укладеного договору позики від 10.02.2020 року, Позикодавець має право, зокрема, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, у разі прострочення Позичальником повернення чергової частини позики.

На підставі пункту 9 укладеного договору Позичальник зобов`язується повернути позику за достроковою вимогою Позикодавця протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання відповідної вимоги у письмовій формі.

Керуючись умовами укладеного договору, позивач скерував відповідачу Вимогу про дострокове повернення всієї позики, яку вона отримала 6 лютого 2021 року (поштова квитанція, трекінг поштового відправлення додається).

Але, по сьогоднішній день відповідач позику не повернула, сума заборгованості станом на 9 лютого 2021 року складає 5 560 685,10 гривень (або 201 000,00 доларів США).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено було вище, повернення позики повинно було відбуватися згідно графіку платежів щомісяця в сумі, що дорівнює 6 944,45 доларів США до 10 числа кожного місяця, а остаточний розрахунок встановлений до 10 лютого 2023 року. У зв`язку з тим, що мало місце порушення зобов`язання з боку позичальника, позивач скористався своїм правом вимагати дострокове повернення всієї позики. Але, на сьогоднішній день позика відповідачем не повернута, що є порушенням укладеного договору.

Враховуючи факт неповернення суми позики, відповідач повинна сплатити суму основного боргу (суму неповернутої позики) в розмірі 5 560 685,10 гривень (станом на день складання і подання позову - 9 лютого 2021 року).

Пунктом 6 укладеного договору встановлено, що у разі неналежного виконання Позичальником будь-яких умов цього договору, несвоєчасного або не в повному обсязі, останній зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачеві пеню у розмірі 19 799.25 грн

Крім зазначеного вище, за змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Отже, 3% річних від простроченої суми нараховуються за період з 10.10.2020 року по 09.02.2021 року і складають 4 949.81 гривень.

Таким чином, на думку позивача, відповідач повинна сплатити на користь позивача суму основного боргу в сумі 5 560 685,10 гривень (на день звернення з позовом), пеню у розмірі подвійної ставки НБУ в сумі 19 799.25 грн, також 3% річних в розмірі 4 949.81 грн., всього 5 585 434,16 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі стягнути заборгованість та понесені ним судові витрати.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судове засідання представник позивача не з`явився, справу просив розглянути за своєї відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі

11.02.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кононенко Т.О.

23.02.2021 до суду надійшла інформація про останнє відоме місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.02.2021 року в справі відкрито провадженняя за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.03.2021 року.

Ухвалою суду від 08.04.2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 19.04.2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона дійсно взяла в борг у відповідача 250000 доларів США, частково повернула суму боргу, а саме 49000 доларів США. Втім в зв`язку з введенням карантину та звільненням її з роботи, її матеріальне положення стало значно гіршим і вона не має можливості виконувати умови договору, Проте вона збирається повертати кошти та просить не застосовувати штрафні санкції, оскільки її провини у невиконані зобов`язання не має.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору позики грошових коштів від 10 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого було передано відповідачу 250 000,00 доларів США, що еквівалентно 6 134 250,00 грн. (шість мільйонів сто тридцять чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень). Дану суму відповідач зобов`язалася повертати позивачу рівними частинами щомісяця, в сумі, що дорівнює 6 944,45 доларів США (шість тисяч дев`ятсот сорок чотири долара і 45 центів США) станом на день платежу до 10 лютого 2023 року. ( а.с.6)

Згідно пунктів 6 та 7 укладеного договору позики від 10.02.2020 року, Позикодавець має право, зокрема, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, у разі прострочення Позичальником повернення чергової частини позики.

На підставі пункту 9 укладеного договору Позичальник зобов`язується повернути позику за достроковою вимогою Позикодавця протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання відповідної вимоги у письмовій формі.

У період з березня по вересень 2020 року включно відповідач повернула 1 316 033,60 гривень (або 49 000,00 доларів США).

Проте, починаючи з жовтня (а саме з 10 жовтня) 2020 року відповідач перестала виконувати свої грошові зобов`язання, у зв`язку з чим відбулося порушення виконання умов договору позики.

Факт передання позики підтверджується борговою розпискою, власноруч написаною відповідачем, яка написана відповідачем власноручно, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_1 суму 250000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день складання розписки складає 6134250 гривен, які зобов`язалась повернути до 10 лютого 2023 року, або за першою вимогою. Крім того, зі змісту розписки вбачається, що у випадку прострочення повернення основного боргу терміном на 30 днів, відповідач зобов`язався сплачувати пеню у розмірі 0,2 % в день від суми прострочення (а.с.14).

В порядку досудового врегулювання спірних правовідносин, 25.01.2021 року ОСОБА_1 було направлено відповідачу вимогу про повернення позики грошових коштів, однак його претензія відповідачем по справі залишена без задоволення.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені догоовором позики грошових коштів від 10.02.2020 року та розпискою від 10.02.2020 року, а саме прострочив повернення коштів, та станом станом на 20.01.2021 має заборгованість у сумі - сумі 5 560 685,10 гривень, пеню у розмірі подвійної ставки НБУ в сумі 19 799.25 грн, також 3% річних в розмірі 4 949.81 грн., всього 5 585 434,16 грн.

Оцінка суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростовані відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов*язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики, розписки про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року справа №524/4946/16-ц.

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи представника позивача про те, що грошові кошти відповідачем від позивача дійсно було отримано і не повернуто до цього часу.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц.

Крім зазначеного вище, за змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми, в розмірі якому просить стягнути відповідач за період з 10.10.2020 року по 09.02.2021 року і складають 4 949.81 гривень

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачеві, про що свідчить договор позики та складено відповідна розписка від 10.02.2020 року. У договорі та розписці зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта та порядок і строк повернення. Грошові кошти в полному розмірі не були повернуті позивачу відповідачем на обумовлених умовах, а саме він прострочив виконання в сумі 5 560 685,10 гривень, борг існує і на час розгляду справи.

Відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів про безпідставність позовних вимог, окрім цього в відзиві на позовну заяву відповідач визнала суму боргу.

Однак суд відмовляє в задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 19799,25 гривень, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 (зі змінами), Постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 (зі змінами) з 12.03.2020 року на усій території України встановлено карантин.

Отже, з 10.10.2020 року відповідачу неправомірно нарахована позивачем сума пені за договором позики від 10 лютого 2020 року.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями2,12,13,81,141,258,259,265,280-282,289,354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) суму основного боргу в сумі 5 560 685 ( п`ять мільйонів п`ятсот шістдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять ) гривень 10 копійок, 3% річних у сумі 4949 ( чотири тисячі сорок дев`ять) гривень 81 копійку, а всього 5565634 ( п`ять мільйонів п`ятсот шістдесят п`ять тисяч шістсот тридцять чотири ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 11309 ( одинадцять тисяч триста дев`ять ) 76 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Повний текст рішення по справі складено 19 квітня 2021 року.

Суддя Т.О. Кононенко