Справа № 504/3117/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

судді Вінської Н.В.

секретаря Білаш А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє Панасюк О.М. на дії державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, за участю ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою у якій просив визнати дії державного виконавця Осадчої А.С. щодо повернення 16.07.2019 року стягувачу виконавчого листа №504/1773/18 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів без прийняття до виконання. Через відсутність у виконавчому листі відомостей щодо ідентифікаційного коду боржника неправомірними та скасувати.

У обґрунтування скарги зазначив, що 08.12.2018 року Комінтернівським районним суду Одеської області, ухвалено рішення по справі №504/1773/18, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України грошові кошти у розмірі 19589,74 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн. Зазначені виконавчі листи, були пред`явлені до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, для примусового виконання, однак 27.08.2019 року на адресу стягувача надійшло два повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, через відсутність відомостей щодо ідентифікаційного коду боржника. Скаржник вважає, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання порушує його права, оскільки державним виконавцем не вжито усіх можливих заходів для захисту прав стягувача.

Скаржник в судове засідання не з`явивсь, у своїй скарзі просив справу розглядати без його участі.

Начальник РВ ДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) Стоніс Ю.В. надав письмовий відзив у якій заперечував проти задоволення скарги, у зв`язку із безпідставністю.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін по справі.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Статтею 1 ЗУ «При виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Комінтернівським районним судом Одеської області 02.04.2019 року, видано виконавчий лист у справі №504/1773/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування у розмірі 19589,74 грн та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

16.07.2019 року державним виконавцем Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, винесено повідомлення про повернення виконавчого документу №504/1773/18 стягувачу без прийняття до виконання, через те, що відсутній РНОКПП боржника.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 6 ч. 4ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2ст. 32 Конституції України, ч. 1ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом із тим п.3 ч.3 ст. 18 Закону з метою захисту інтересів стягувача виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відтак суд вважає, що у разі не зазначення ідентифікаційного коду, дати народження боржника у рішенні суду, виконавчому документі, згідно з п. 3 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, та отримання відомостей про ідентифікаційний код боржника.

За таких обставин, відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків або його паспортних даних не є достатньою та належно обґрунтованою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 2ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем, з метою захисту інтересів стягувача не було вжито передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення суду, зокрема не використано надане законом право та не одержано від відповідного органу державної фіскальної служби реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, внаслідок чого неправомірно та поспішно прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.18,19,26 Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст.450,451 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє Панасюк О.М. на дії державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, за участю ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Осадчої А.С. від 16.07.2019 року про повернення стягувачу Моторно (транспортного) страхового бюро України виконавчого документу №504/1773/18, виданого 02.04.2019 року Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 19589,74 грн. та 1762,00 грн. без прийняття до виконання, через відсутність у виконавчому листі відомостей щодо ідентифікаційного коду боржника неправомірним та скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя: Н.В. Вінська