КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/5490/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/5536/19

01 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Луценко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, АТ «Альфа Банк» про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва, АТ «Альфа Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Позов мотивовано тим, що 14.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №014-464-КЖ, відповідно до умов якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 75 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше грудня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань з вищевказаним кредитним договором 14.12.2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір №014-464-ЗЖ, згідно якого банку було передано майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

13.11.2018 року позивачу стало відомо, що власником квартири АДРЕСА_2 , є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44074677 від 15.11.2018, державного реєстратора Алієва Гусейна Азіза Огли, Комунальне підприємство «Світоч».

Позивач вважає, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» Алієва Гусейна Азіза Огли без достатніх правових підстав, з порушення норм Закону України «Про іпотеку». Право власності на квартиру було набуто АТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла, що призвело до порушення прав позивача.

З урахування заяви про зміну предмету позову позивач, просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44074677 від 15.11.2018, 20:18:31, прийняте державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіза Огли Комунального підприємства « Світоч» м. Києва та припинити право власності АТ « Укрсоцбанк», правонаступник АТ «Альфа- Банк», на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000, номер запису про право власності 28945356;

- скасувати запис про право власності № 28945356 на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000, зареєстрованої за АТ « Укрсоцбанк», правонаступник АТ « Альфа-Банк».

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44074677 від 15.11.2018, 20:18:31, прийняте державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіза Огли Комунального підприємства «Світоч» м. Києва та припинено право власності АТ « Укрсоцбанк», правонаступник АТ «Альфа- Банк», на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000, номер запису про право власності 28945356.

Скасовано запис про право власності № 28945356 на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000, зареєстрованої за АТ «Укрсоцбанк», правонаступник АТ «Альфа- Банк».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що позичальник неналежним чином виконувала зобов`язання за договором кредиту, тому утворилася заборгованість, у зв`язку з чим у АТ «Укрсоцбанк» виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку», враховуючи що між сторонами погоджено та укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя у формі іпотечного застереження, яке міститься у іпотечному договорі.

Вказував на те, що законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Посилався на безпідставність застосування судом норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вважає, що положення закону розповсюджуються на примусовий спосіб звернення стягнення.

Крім того, посилався на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що предмет іпотеки є її єдиним нерухомим майном та використовується як місце постійного проживання позичальника. Звертав увагу суду на те, що відповідно до Інформаційної довідки № 241307130 від 21.01.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чоловік позивача ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 . Цей житловий будинок було набуто у період шлюбу, відповідно у позивачки виникає право спільної сумісної власності. Крім того, в період з укладення іпотечного договору до звернення стягнення на предмет іпотеки позивач здійснив відчуження ще двох об`єктів житлової нерухомості: квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - Півторак Т.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №014-464-КЖ, відповідно до умов якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 75 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше грудня 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань з вищевказаним кредитним договором 14.12.2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №014-464-ЗЖ, згідно якого банку було передано майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1. вказаного іпотечного договору передбачено, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пункту 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

З інформаційної довідки №156634224 від 18.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що на підставі іпотечного договору від 14.12.2007 року встановлено заборону на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 .

З інформаційної довідки №163960644 від 17.04.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 13.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» Алієвим Гусейном Азіза Огли було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 44074677 від 15.11.2018 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Укрсоцбанк».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт порушення належного позивачу права власності на спірну квартиру та вважав обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з положеннями законодавствапідставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанціївідповідно до вищевказаних вимог законуобгрунтовановрахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Таким чином, оскільки квартира використовується позивачкою як місце постійного проживання, а, отже, не може бути здійснено її примусове стягнення відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 14 грудня2007 року, укладеного в іноземній валюті.

У зв`язку з викладеним були наявні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк».

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474 апп 19); від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45 цс 20).

Крім того, позивачка посилалась на те, що вона не отримувалавимогу про усунення порушення за кредитним договором, чим порушено положення Закону України «Про іпотеку», матеріали справи такої вимоги не містять, відповідач її не надав, як не надав і доказів отримання позивачем вимоги.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на квариру за ПАТ «Укрсоцбанк»).

Заявлена позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фактично стосується запису про це право.

Саме скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів позивачки. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Аналіз положень абзацу першого частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду, обрала спосіб захисту її порушеного права, який узгоджувався зі змістом статей 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397 цс 19).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що предмет іпотеки є її єдиним нерухомим майном та використовується як місце постійного проживання позичальника, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, як вбачається з копії паспорта позивачки, її зареєстрованим місцем проживання є кв. АДРЕСА_2 , що дає підстави стверджувати про використання нею квартири як місце постійного проживання. Доказів про наявність у власності саме позивачки іншого майна, матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: