РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5285/20

провадження у справі №2/0285/43/21

13 квітня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник ОСОБА_1 ,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.01.2012 року в сумі 56 368 грн. 84 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» (далі Банк/позивач) та ОСОБА_2 кредитного договору від 23.01.2012 року (далі Кредитний договір), остання своїх зобов`язань по Кредитному договору належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, станом на 23.11.2020 року у ОСОБА_2 перед Банком виникла заборгованість за кредитом в сумі 56 368 грн. 84 коп., яку остання не погашає у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду із вказаним позовом.

У лютому 2021 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, а також вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на професійну-правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Зокрема зазначив, що 26.12.2018 року кошти в сумі 39 100 грн були перераховані з банківської картки відповідачки за допомогою системи Приват24 на користь ОСОБА_3 . Вказаного переказу відповідач не здійснювала, особа ОСОБА_4 відповідачу не відома, пін-код банківської картки, особисті дані, телефон, нікому не передавала. По факту шахрайства позивач звернулась у поліцію із заявою про вчинення злочину, однак постановою слідчого від 6.02.2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Таким чином, зазначеним коштами відповідач не користувалась, а тому відсутні підстави для стягнення з неї зазначеної суми коштів. Саме позивач (банк) має доводи, що користувач банківської картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (а.с. 11, 77).

У березні 2021 року представник позивача подав відзив на позов, у якому просить задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що відповідачем було здійснено успішну реєстрацію і інтернет-банкінгу Приват24. Реєстрація у Приват24 здійснюється клієнтом самостійно на сайті Банку (www.pb.ua) або у відділенні після успішної операції. Передбачено наступний порядок реєстрації в Приват24: введення номеру мобільного телефону, який раніше зареєстрований за клієнтом як особистий; введення останніх 4 цифр особистої активної картки Банку; електронної адреси; присвоєння паролю для входу в комплекс. Після цього клієнту на мобільний телефон надходить ОТП-пароль підтвердження реєстрації, який клієнт повинен ввести на сайті інтернет-банкінгу. Далі клієнт повинен вказати ПІН-КОД особистої картки, яку зазначив на першому етапі реєстрації, ознайомитися з Умовами та правилами й натиснути на кнопку Зареєструватись. Таким чином, реєстрація в інтернет-банкінгу Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, пін-коду, який відомий лише власнику картки, номеру телефону, які дають можливість ідентифікувати клієнта, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Враховуючи п. 1.1.5.29 Умов і правил надання банківських послуг клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному порядку. У зв`язку з викладеним, Банком не були порушенні умови договору та норми закону. Крім того, представник позивача зазначив, що вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є актуальними до моменту ухвалення рішення у справі згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України (а.с. 123).

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг б/н від 23.01.2012 року, відповідно до змісту якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 31).

Однак, у порушення умов Кредитного договору відповідач своїх договірних зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23.11.2020 року у ОСОБА_2 перед Банком виникла заборгованість в сумі 56 368 грн. 84 коп.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які містяться в матеріалах справи.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.ст. 610, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а остання, в свою чергу, не повернула своєчасно кредитні кошти, і станом на день звернення банку до суду з позовом існує заборгованість за кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 17 268 грн. 84 коп. оскільки вони є обґрунтованими та підтверджуються належними доказами.

У іншій частині позовних вимог банку, про стягнення заборгованості в розмірі 39 100 грн., суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Як вбачається з виписки про рух коштів по банківській картці ОСОБА_2 , 26.12.2018 року, за допомогою інтернет-банкінгу Приват24, трьома платежами, кошти в сумі 39 100 грн. були перераховані з банківської картки відповідачки на рахунок ОСОБА_3 (а.с. 11).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 вказаних операцій не здійснювала, остання звернулась до Національної поліції із заявою про злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, про що було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Під час проведення досудового розслідування допитану ОСОБА_5 , 1945 року народження, жительку м. Маріуполя, яка пояснила, що знайомих у м. Новограді-Волинському не має, жодного разу у Житомирську область не виїжджала. На запитання чи користується зазначена громадянка послугами АТ КБ ПриватБанк свідок пояснила, що отримує пенсію на банківську картку банку ПУМБ, будь-яких інших банківських карток у неї не має, окрім пенсії їй на банківську картку інших коштів не надходило. Свідок користується лише власним номером телефону абонента Київстар із однією сім-карткою. Номер телефону відповідача ОСОБА_6 невідомий, та свідку жодного разу не надходили дзвінки з номеру телефону відповідача. Постановою слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 6 лютого 2020 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Встановити особу, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення слідству не представилось можливим (а.с. 113).

У відзиві на позов, представник відповідача зазначив, що відповідач переказ коштів у системі інтернет-банкінгу Приват24 в сумі 39 100 грн на ім`я ОСОБА_3 не здійснювала, пін-код банківської картки, особисті дані, телефон, нікому не передавала, а банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, ураховуючи вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України та пункту 9 розділу VI Положення № 705, позивач повинен довести, що дії чи бездіяльність користувача банківської картки призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічні правові висновки, викладені у Постановах Верховного Суду, прийнятих у справах за обставин вчинення крадіжок у системі інтернет-банкінгу Приват24 (Постанови ВС від 17 лютого 2021 року № 711/11121/18; від 26 серпня 2020 року № 766/19614/18; від 05 серпня 2020 року № 759/423/19; від 07 жовтня 2020 року № 748/1418/19).

Таким чином, оскільки банком не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, то у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 39 100 грн. необхідно відмовити.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

У відзиві на позов представник відповідача просить стягнути з банку на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які складаються з:

І) надані адвокатом послуги в рамках кримінального провадження в розмірі 8500 грн.;

ІІ) витрати на професійну правничу допомогу в межах зазначеної цивільної справи в сумі 6500 грн. (а.с. 79).

У відповіді на відзив Банк заперечив щодо стягнення вказаних витрат (а.с. 127 зворот).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Саме такі висновки щодо застосування вищенаведених правових норм викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (Справа № 755/9215/15-ц), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом першої інстанції.

У задоволенні витрат, пов`язаних з послугами адвоката в рамках кримінального провадження в розмірі 8500 грн. необхідно відмовити, оскільки за змістом ч. 3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать витрати, пов`язані з розглядом судової справи. Тобто витрати, пов`язані з послугами адвоката в рамках кримінального провадження, не є витратами на професійну правничу допомогу у зазначеній цивільній справі.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» у зазначеній справі заявлено позовні вимоги в сумі 56 368 грн. 84 коп., які рішенням суду задоволено частково в розмірі 17 268 грн. 84 коп.

З урахуванням принципу співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд приходить до висновку, що про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, статтями 525, 526, 530, 549-552, 610-612, 625, 627-629, 1054-1056-1 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро) заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.01.2012 року в розмірі 17 268 гривень 84 копійки та судовий збір в розмірі 644 гривні, які перерахувати на р/р № НОМЕР_2 , , МФО № 305299.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі

39 100 гривень відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 15 квітня 2021 року.

Суддя Т.Б. Сташків