ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 713/1955/20

провадження №22-ц/822/385/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 , представників АТ КБ «ПриватБанк Бацей Т.М., Данильченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Пилип`юка І.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про повернення коштів за депозитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 01 вересня 2008 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір №SAMDN8474 на суму 140 000,00 грн., відкрито особистий рахунок по вкладу № НОМЕР_1 та видано електронну ощадну книжку № НОМЕР_2 . Цього ж дня нею внесено в касу банку для зарахування на вищевказаний рахунок готівкою 140 000,00 грн, про що свідчить квитанція №111299873 від 01 вересня 2008 року.

Згідно із п.1 депозитного договору за користування коштами позивачки, банк зобов`язаний був сплачувати відсотки у розмірі 17,25% на рік, що становить 1,438% на місяць. Договір укладений терміном на 12 місяців по 01 вересня 2009 року, з помісячним нарахуванням відсотків.

Пунктом 6 договору визначено, якщо за 1 день до закінчення терміну дії договору вкладник не звертався за припиненням договору, його дія продовжувалася на наступний термін, на таких самих умовах, отже крайнім терміном, на який продовжено договір, є 01 вересень 2020 року.

Зазначала, що з моменту укладання договору вона отримувала відсотки за договором до 2009 року. У жовтні 2009 року виплата відсотків припинилася.

Вважала, що не виплачуючи відсотки за депозитним договором банк порушив її майнові права, як споживача банківських послуг.

25 вересня 2020 року, відповідно до п.7 договору, позивачка направила відповідачу відмову від продовження терміну дії договору та про розірвання договору з 30 вересня 2020 року. Зазначеною заявою вона вимагала у термін до 30 вересня 2020 року повернути 6 459 236,28 грн, у тому числі: депозитного вкладу в сумі 140 000,00 грн, 265 650,00 грн - відсотків за вказаним договором за період з жовтня 2009 року по вересень 2020 року включно, 42285,20 грн - річних на суму не сплачених відсотків, 154 350,70 грн інфляційних втрат на суму не сплачених відсотків та 15 856 950,38 грн - пені на суму не сплачених відсотків.

Відповідач не виконав вимогу позивачки, чим порушив її майнові права, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вказувала, що враховуючи вимоги ст.ст. 526, 1060 ч.1, 3 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачці депозитний вклад у сумі 140 000,00 грн.

Крім того, відповідач зобов`язаний сплатити їй відсотки за договором з розрахунку у розмірі 17,25% на рік, що становить 1,438% на місяць. Таким чином, з 01 жовтня 2009 року по день розірвання договору 30 вересня 2020 року сума відсотків, нарахованих за договором, але не виплачених позивачці становить 265 650,00 грн.

Неналежне виконання умов договору є порушенням відповідачем грошових зобов`язань, що тягне за собою наслідки, визначені ст.625 ЦК України, а саме сплати на її користь 3% за користування грошовими коштами та інфляційні втрати, що відповідає правовому висновку Великої Плати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц.

Відповідач починаючи з 01 жовтня 2009 року не виконує зобов`язання по виплаті відсотків за користування депозитними коштами за договором, тому сума річних, нарахованих на суму невиплачених відсотків за договором за період з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня 2020 року становить 42285,20 грн, а сума інфляційних втрат, які відповідач зобов`язаний сплатити позивачці за період з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня 2020 року становить 157 250,71 грн.

Оскільки невиплата відсотків за договором є порушенням його умов, то відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.03.2019 року по справі №761/26293/16-ц та позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.02.2020 року по справі №757/42043/18-ц, сума пені становить 15 856 950,38 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь 140 000,00 грн в рахунок повернення банківського вкладу; 265 650,00 грн - несплачених відсотків за депозитним договором; 42285,20 грн - річних на суму несплачених відсотків за вказаним депозитним договором; 15 856 950,33 грн - пені за несплату відсотків за користування депозитом за вказаним депозитним договором, а всього 16 462 136,29 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини між боржником АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , які виникли на підставі депозитного договору №SAMDN8474 від 01 вересня 2008 року, припинилися 05 вересня 2012 року виконанням, проведеним належним чином.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пустовіт Ю. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд неправомірно взяв до уваги документи подані відповідачем, які не є належними доказами у розумінні процесуального закону, а саме заяву про видачу готівки №16 від 05.09.2012 року та виписку за депозитним рахунком.

Згідно Інструкції №174, затвердженої постановою Правління Національного банку України №174 від 01.06.2011 року, в редакції станом на 05.09.2012 року, обов`язковими реквізитами, без яких касовий документ вважається незавершеним і нечинним, є наявність підпису уповноваженої особи банку та печатка відділення банку.

Зважаючи на це, очевидним є те, що за відсутності таких обов`язкових реквізитів на заяві, як печатка банку та підпис особи, уповноваженої банком на видачу готівки, така заява не є належним доказом повернення депозиту, а наявність на ній оригінального підпису апелянта лише може бути підтвердженням незавершеності операції по видачі.

Також вказує, що виписка за депозитним рахунком, на яку посилається відповідач, не є належним доказом у справі, оскільки вказана виписка сформована відповідачем, у тому числі, на підставі зави, яка не є належним доказом повернення апелянту суми депозитного вкладу. Вказана виписка не є документом первинного обліку. Згідно правових позицій судів касаційної інстанції не можуть прийматися як належні докази внутрішні документи банку, які не є первинними документами (правовий висновок Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у постановах від 22.06.2020 року, справа №174/818/ 18 та у справі №189/786/18).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Надані банком документи у своїй сукупності свідчать про те, що грошові кошти за договором банківського вкладу було отримано ОСОБА_2 ще 05 вересня 2012 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими.

Заперечення на відзив не надходили.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За змістом статей 526 та 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Установивши, що з виплатою 05 вересня 2012 року відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» позивачці ОСОБА_2 усієї суми вкладу разом з процентами, згідно пункту 10 депозитного договору його дія припинилася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги документи подані відповідачем, які не є належними доказами у розумінні процесуального закону, а саме копію заяви про видачу готівки №16 від 05.09.2012 року та виписку за депозитним рахунком.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наданої представником відповідача службової записки №Е.НМ.0.0.0/1- 2009 від 03 липня 2019 року оригінал заяви на видачу готівки №16 від 05 вересня 2012 року знищений у 2019 році, у зв`язку з закінченням строків зберігання, визначених Постановою Правління НБУ від 27 листопада 2018 року №130.

При цьому судом було досліджено матеріали цивільної справи №713/199/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошових сум за депозитними договорами.

Зокрема встановлено, що у лютому 2015 року ОСОБА_2 зверталася до суду з аналогічним позовом, в тому числі зі стягнення коштів за депозитним договором №SAMDN8474 від 01 вересня 2008 року на суму 140 000,00 грн. За клопотанням ОСОБА_2 , судом було витребувано від банку видаткові документи, що підтверджують виплату коштів та призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено наступне питання «Чи виконаний ОСОБА_2 чи іншою особою підпис на заявах на видачу готівки: заява №16 від 05 вересня 2012 року на суму 141 789,96 грн».

Згідно висновку Львівського НДІСЕ №93 від 15 липня 2016 року, підпис від імені ОСОБА_2 , розташований після слів «Підпис отримувача» на заяві на видачу готівки №16 від 05 вересня 2012 року на суму 141 789,96 грн виконаний самою Супрович Т.І. Ухвалою суду від 21 червня 2016 року на підставі заяви представника ОСОБА_2 позов залишено без розгляду.

Оригінал заяви на видачу готівки №16 від 05 вересня 2012 року на суму 141 789,96 грн досліджувався судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Сех Г.Е. під час проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі Вижницького районного суду №713/199/15-ц.

Судом першої інстанції також встановлено, що з тих самих підстав ОСОБА_2 зверталася з позовом до Вижницького районного суду у 2017 році (справа №713/149/17), ухвалою суду від 05.10.2017 року було зупинене провадження по справі у зв`язку з призначенням судово-почеркознавчої експертизи. 09 лютого 2018 року до суду від експерта надійшла цивільна справа без виконання, у зв`язку з несплатою позивачкою витрат на проведення експертизи. Ухвалою суду від 05 березня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_2 позов залишено без розгляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги надану відповідачем копію заяви про видачу готівки, оскільки внаслідок зловживання позивачкою процесуальними правами щодо можливості залишення позовів без розгляду, строк зберігання оригіналу такої заяви, визначений Постановою Правління НБУ від 27 листопада 2018 року №130, на момент пред`явлення даного позову сплив і оригінал заяви банком було знищено.

Щодо посилання апелянта на неналежність, як доказу, виписки за депозитним рахунком, зазначає, що доказами, які підтверджують рух коштів по рахунку є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з депозитного рахунку, що міститься в матеріалах справи, вважаються належним доказом руху коштів по рахунку позивачки та видачі їй коштів.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пустовіт Юрій Омелянович, залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк