ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Харків

Справа № 2-5018/10

Провадження № 22-ц/818/1800/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря: Каплоух Н.Б.

Учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - адвокат Стець Максим Леонідович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою адвоката Стець Максима Леонідовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2010 року, постановлену суддею Лазарєвим А.В.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2010 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Разом із позовною заявою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2010 року заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову задоволено частково. Зокрема, накладено арешт на нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,7 кв.м., загальною площею 80,0 кв.м. та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвала мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення у справі.

В апеляційній скарзі адвокат Стець М. Л., який діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просить скасувати вказану ухвалу суду в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 26.06.2007 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 в забезпечення зобов`язань останнього за кредитним договором № 0 від 26.06.2007 року. На час постановлення ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 05.08.2010 року вказаний вище договір іпотеки був чинним, запис про іпотеку зареєстрований у відповідному реєстрі 26.06.2007 року, кредитні кошти повернуті не були. Станом на 31.08.2020 року заборгованість ОСОБА_1 складала 6 063 934,12 грн і на час подання цієї скарги погашена не була. Вартість предмету іпотеки складає 233 000,00 грн. Відповідно до 5.1 договору іпотеки від 26.06.2007 року, укладеного між АКІБ УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності, на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» або продажу предмета іпотеки від свого імені в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Тому оскаржувана ухвала постановлена без врахування прав та інтересів іпотекодержателя ПАТ «УкрСиббанк», що випливають з належним чином укладеного та зареєстрованого договору іпотеки, та унеможливлює реалізацію ним права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки. Під час розгляду вказаної справи ПАТ «УкрСиббанк» залучений до участі у справі не був.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання з`явився адвокат Стець Максим Леонідович, який діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Інші учасники справи не з`явилися, були завчасно та належним чином повідомлені судовими повістками про судове засідання призначене на 12 квітня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , тому в іншій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та третьої статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції), позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім цього, як роз`яснено Верховним Судом України у пункті 10 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Судом встановлено, що 3 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/2061/73/98/793, згідно з яким ОСОБА_1 були надані грошові кошти в сумі 33 930 доларів США строком до 3 квітня 2015 року.

ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором у зв`язку з чим ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором.

Разом із позовною заявою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2010 року, зокрема, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 червня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/2061/73/98/793 від 03.04.2018 року у розмірі 32 830,71 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України складає 260 052 грн 05 коп (а.с. 85-86).

Також з матеріалів справи вбачається, що 26.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки за реєстровим номером № 369, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Пунктом 1.2. договору іпотеки визначено, що Іпотекою забезпечується виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором № 1 від 26 червня 2007 року (а.с. 115).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №29492950 від 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало права вимоги за належними йому кредитними договорами відповідно до додатку №1 - ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" (а.с. 118-128).

Відповідно до договору №2127/к про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 14 січня 2020 року ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" відступило право вимоги за належними йому договорами відповідно до додатків №1, №3 - ТОВ "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП" (а.с. 129-132).

Відповідно до зазначених договорів ТОВ "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП" є кредитором за Кредитним договором №0 від 26.06.2007 року та іпотекодержателем за Договором іпотеки від 26.06.2007 року, про що внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 133-134).

Станом на 31.08.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 26.06.2007 року складала 6 063 934,12 грн (а.с. 135).

Згідно з частиною сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У пункті 5.1. договору іпотеки від 26 червня 2007 року укладеного між АКІБ УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності, на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» або продажу предмета іпотеки від свого імені в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження ТОВ "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП", яке не брало участі у справі, ухвали про забезпечення позову, якою накладено арешт на належне відповідачу майно, через неможливість на даний час ним, як новим кредитором, звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного договору (державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем) не є належним способом захисту його цивільних прав. Разом з тим, заявник, який вважає, що його майнові права як нового іпотекодержателя порушені, не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом в порядку цивільного судочинства.

Аргументи заявника про те, що оскаржуваним судовим рішенням не враховано інтереси ПАТ «Укрсиббанк», права якого порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, а також те, що вжиття цих заходів унеможливлює реалізацію ним права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, на правильність висновків суду не впливають.

Іпотечна квартира не була предметом позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , тому підстав для залучення ПАТ «Укрсиббанк» не було.

Вжиті заходи забезпечення позову у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження.

При цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки ТОВ "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП" не є власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у зв`язку з чим не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем, а тому права ТОВ "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП", як іпотекодержателя спірного майна, не пов`язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про скасування ухвали суду про накладення арешту на майно є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник.

Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Стець Максима Леонідовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 5 серпня 2010 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 14 квітня 2021 року