КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№22-ц/824/1782/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/3628/20

13 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Пікуль А.А.

при секретарі - Карпенко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками,-

в с т а н о в и в:

02 березня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що з 20 липня 2007 року по 09 листопада 2018 року їх син ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Таким чином вони є рідними дідом та бабою ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

З моменту народження онуків вони приймали активну участь у їх вихованні, постійно цікавились їх життям та здоров`ям, часто відвідували онуків, батьки дітей жодним чином не перешкоджали спілкуванню дідуся та бабусі з онуками.

16 серпня 2018 року ОСОБА_9 , залишивши дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на повне піклування їх батьку ОСОБА_4 , виїхала на постійне проживання за межі України.

З серпня 2018 року та до кінця квітня 2019 року включно їхні онуки постійно проживали разом з ними та їх батьком ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 . В цей період вони допомагали сину опікуватися онуками та виховувати їх.

З кінця квітня 2019 року по 30 червня 2019 року онуки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали разом з батьком в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 і вони також продовжували постійно спілкуватися з онуками.

30 червня 2019 року ОСОБА_9 повернулася до Києва та їх син ОСОБА_4 на вимогу відповідачки відвіз дітей до неї для спілкування за адресою: АДРЕСА_3 . Після цього відповідачка не повернула дітей до їх місця проживання з батьком.

Звертали увагу на те, що відповідачка не дозволяє дітям спілкуватись з батьком, з ними та з іншими родичами.

Таким чином, на даний час ОСОБА_9 порушує права дітей та їхні права, як діда та баби на спілкування з онуками, що негативно впливає на їх психоемоційний стан та стан здоров`я, оскільки вони дуже прив`язані до онуків, мають бажання приймати участь у їх житті, бачити як вони зростають та надавати іншу допомогу на їх утримання.

Звернення з даним позовом обумовлене метою встановлення чіткого графіку спілкування з онуками, що надасть їм можливість бачитись у визначений судом час та у такий спосіб врегулювати на майбутнє відносини між ними та відповідачкою, матір`ю дітей.

Враховуючи наведене просили суд:

зобов`язати ОСОБА_12 не перешкоджати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 брати участь у вихованні, зустрічах та вільному спілкуванні з онуками: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;

визначити способи участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_15 та ОСОБА_14 шляхом встановлення систематичних зустрічей діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_1 з онуками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 :

- у дні народження ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та у святкові дні - з 10:00 до 20:00 години за Київським часом за місцем реєстрації ОСОБА_8 та ОСОБА_2 або в іншому місці, погодженому з ОСОБА_6 ;

- у кожну суботу з 10:00 до 20:00 години за Київським часом без участі та поза місцем реєстрації матері ОСОБА_3 ;

- в період весняних, зимових та осінніх канікул ОСОБА_8 та ОСОБА_2 - цілодобове та безперервне перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у діда та баби в гостях протягом 4 (чотирьох) днів підряд без участі (присутності) ОСОБА_3 ;

- в період літніх канікул ОСОБА_8 та ОСОБА_2 - цілодобове та безперервне перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у діда та баби в гостях протягом 14 (чотирнадцяти) днів підряд без участі (присутності) ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками.

Не погоджуючись із заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року, 19 жовтня 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовували тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Посилались на невідповідність дійсним обставинам справи та наданим суду доказам висновку суду першої інстанції про те, що після припинення шлюбу між батьками дітей, відповідачка забрала дітей від батька та на разі діти проживають разом з нею, так як відповідачка ще до розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , 16 серпня 2018 року залишила дітей на повне піклування їх батьку та виїхала на постійне проживання за межі України. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано лише 09 листопада 2018 року. Отже з серпня 2018 року і до кінця квітня 2019 року онуки постійно проживали разом з ними та їх батьком ОСОБА_4 в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Не погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що ними не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача, пов`язаних зі створенням перешкод в спілкуванні діда та бабусі з малолітніми онуками, оскільки такі докази суду були надані і вони були досліджені в судовому засіданні. Так, ними було надано докази на підтвердження того, що відповідачка без згоди та відома батька забрала дітей з СШДС 1-го ступеня " Золотий ключик" в якій вони навчались в 2 класі та повернула їх до школи № 201 у Дніпровському районі м.Києва. Відповідачка подала до школи № 201 заяву, в якій вимагала без її дозволу не віддавати документи дітей та не відпускати їх з іншими особами, зокрема, із батьком ОСОБА_4 . Відповідачка відключила мобільні телефони дітей, сама на дзвінки також не відповідає, двері квартири АДРЕСА_4 , де вона мешкає з дітьми, їм не відкриває, тобто, вони позбавлені можливості будь-якого спілкування з онуками.

До правоохоронних органів з заявами щодо неправомірних дій відповідачки вони не звертались, так як не хотіли травмувати дітей, хотіли зберегти хороші стосунки в їх родині.

При цьому звернули увагу на те, що нормами законодавства України чітко визначене право діда та баби на спілкування з онуками та на участь у їх вихованні без будь-яких застережень. При цьому, єдиним способом захисту вказаного права, згідно зі ст.257 Сімейного кодексу України, є звернення саме з позовом до суду. Іншого способу захисту їх прав, окрім як звернення до суду з позовом, Сімейний кодекс України не передбачає.

Вказали, що Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації повинна була надати Дніпровському районному суду м.Києва свій висновок щодо їхньої участі у вихованні онуків та спілкуванні з ними без будь-яких клопотань з їх боку щодо витребування такого висновку.

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації, в порушення норм законодавства України, не надала Дніпровському районному суду м.Києва висновку щодо їх участі у вихованні онуків та спілкуванні з ними, а також не направила свого представника для участі в судових засіданнях у справі №755/3628/20, нехтуючи таким чином своїми обов`язками, визначеними нормативно-правовими актами України.

З огляду на положення ст.18, 19, ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України, до їх обов`язків/компетенції не належить забезпечення надання висновку органу опіки і піклування при розгляді судом позовної заяви щодо участі у вихованні малолітніх онуків, це належить до компетенції суду.

Суд першої інстанції не з`ясував думку органів опіки та піклування щодо їх участі у вихованні онуків та спілкуванні з ними, не витребував висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації щодо способу участі діда та баби у вихованні онуків, чим порушив вимоги Сімейного кодексу України та цивільного процесуального законодавства щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, Дніпровський районний суд м.Києва фактично відмовив їм у визначенні способу їх участі у вихованні онуків, чим заперечив їх, визначене ст.257 Сімейного кодексу України право, на вільне спілкування з онуками та на участь у їх вихованні, а також право на судовий захист, гарантований ст.55,124 Конституції України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Обжелян Олена Миколаївна та третя особа: ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_9 в судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явися, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20 липня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , зареєстрований 20 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №418 було розірвано.

ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є батьками сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно, виданими 04 травня 2019 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 20 травня 1976 року, та, відповідно, є бабусею та дідусем ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що мати дітей ОСОБА_9 порушує їхні права, як діда та баби, на спілкування з онуками, тому звернення до суду з даним позовом обумовлене метою встановлення чіткого графіку спілкування з онуками, що наддасть їм можливість бачити онуків у визначений судом час та у такий спосіб врегулювати на майбутнє відносини між ними та відповідачкою, матір`ю дітей.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками, суд першої інстанції посилався на те, що при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування з онуками обов`язковими є наявність письмового висновку органу опіки та піклування та участь його представника в судовому засіданні. Однак, у матеріалах справи відсутній висновок органу опіку й піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами. При цьому, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, орган опіки та піклування не направив до суду представника для участі в судовому засіданні, не подав до суду письмові пояснення по суті спору. Позивачі під час розгляду справи, на запитання суду, пояснили, що не вживали заходів досудового врегулювання спору, в тому числі, шляхом звернення до органу опіки та піклування для вирішення питання визначення способів їх участі у вихованні та спілкуванні з онуками, вважали достатнім довести свою позицію в суді, надавши пояснення в судовому засіданні, як сторона цивільного процесу. В межах даного спору позивачами не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод в спілкуванні діда та бабусі з малолітніми онуками, при зверненні з позовом до суду позивачами не долучено докази на підтвердження заявлених вимог, клопотань про залучення доказів та/або витребування доказів (виклик свідків) під час судового розгляду справи позивачами не заявлялись, позивачі підтвердили, що для збереження гарних відносин в родинні та можливості в подальшому безперешкодно спілкуватись з онуками вони не звертались до відповідача для розв`язання спірних питань, не намагались відвідати онуків за їх місцем проживання разом з матір`ю для уникнення конфліктних ситуацій та щоб не завдати травми дітям. З урахуванням викладеного, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачами не доведено факт чинення перешкод у спілкуванні діда та бабусі з онуками з боку матері дітей, що є визначальним для вирішення даного спору з урахуванням підстав та предмету позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він не ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам законодавства оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108).

ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Згідно із абзацами 1, 2 пункту 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88, безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда й баби з онуками обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Однак в матеріалах справи відсутній висновок органу опіку і піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про обов`язковість висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання цього спору, у порушення вимог чинного законодавства не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин, не витребував і не дослідив висновок органу опіки та піклування, з огляду на те, що він не позбавлений такої можливості у силу процесуального законодавства. Вказуючи на недоведеність позивачами факту створення їм відповідачкою перешкод у спілкуванні з онуками, суд не звернув уваги на те, що саме по собі подання позову про визначення порядку спілкування з онуками свідчить про наявність таких перешкод, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 711/9775/15-ц.

Усуваючи порушення вимог ст. 19 СК України, яких припустився суд першої інстанції, апеляційний суд протокольною ухвалою від 12.11.2020 року витребував у Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо визначення способів участі діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_1 у виховані та спілкуванні з онуками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Лише 09.03.2021 року поштою на адресу Київського апеляційного суду Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації було направлено висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації № 103/1783/41/3 щодо участі бабусі та дідуся у вихованні онуків від 03.03.2021 року.

Згідно вказаного висновку № 103/1783/41/3 від 03.03.2021 комісією встановлено, що батьки дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_16 проживали в зареєстрованому шлюбі , який було розірвано в листопаді 2018 року. З червня 2019 року малолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 постійно проживають з матір`ю ОСОБА_17 , яка займається їх вихованням та утриманням. Мати та сини мешкають за адресою : АДРЕСА_3 . В ході обстеження умов проживання встановлено, що квартира облаштована необхідними меблями, наявні речі побуту та вжитку. Діти мають окремі спальні місця, шафу для одягу, стіл для навчання, іграшки, особисті речі. Малолітні діти відвідують середню загальноосвітню школу 1-111 ступенів № 201 Дніпровського району м.Києва.

На даний час між матір`ю дітей ОСОБА_16 та їх дідусем ОСОБА_2 і бабусею ОСОБА_1 виник спір щодо визначення годин спілкування з онуками.

На засіданні комісії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтвердили, що вони бажають бачитись та спілкуватись з онуками, брати участь у їх вихованні та утриманні.

Мати дітей ОСОБА_16 двічі на засідання комісії не з`явилась, була запрошена належним чином, будь-яких пояснень із зазначеного питання не надала.

Приймаючи до уваги зазначене вище, керуючись ст. 257 СК України, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації вважає за можливе визначити участь бабусі ОСОБА_1 та дідуся ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі спілкування з малолітніми онуками щосуботи з 10-00 години до 20-00 години ; на наступний день після дня народження дітей з 10-00 години до 20-00 години; влітку з 01 липня по 15 липня.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Органу опіки та піклування Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації та вважає, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онуками, а тому доводи позивачів про те, що відповідачкою їм чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні онуків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обгрунтованими і суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність вказаних вимог

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабусею, дідусем та онуками, надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 03.03.2021 року щодо визначення участі дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_1 у спілкуванні з онуками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та доводам позивачів в цій частині, колегія суддів приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онуків, стану їх здоров`я та їх інтересів, відсутності протиправних дій бабусі та дідуся стосовно своїх онуків, бажання бачитися, піклуватися про них та виховувати їх, вважає, що вірним буде визначити бабусі ОСОБА_1 та дідусю ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний графік їх побачень: щосуботи з 10-00 години до 20-00 години без участі матері ОСОБА_20 ; на наступний день після дня народження дітей з 10-00 години до 20-00 години без участі матері ОСОБА_20 з рахуванням графіку навчання дітей; влітку з 01 липня по 15 липня щороку без участі матері ОСОБА_3 .

Визначаючи часи спілкування дідуся та бабусі з онуками без участі матері, колегія суддів враховує вік онуків, відсутність доказів негативного впливу бабусі та дідуся на онуків та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачів з дітьми в подальшому не сприятиме перебуванню дітей у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі.

При цьому наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачкою та позивачами не є підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онуками.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог про визначення спілкування позивачів з онуками у дні народження ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та у святкові дні - з 10:00 до 20:00 години за Київським часом за місцем реєстрації ОСОБА_8 та ОСОБА_2 або в іншому місці, погодженому з ОСОБА_6 та в період весняних, зимових та осінніх канікул ОСОБА_8 та ОСОБА_2 - цілодобове та безперервне перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у діда та баби в гостях протягом 4 (чотирьох) днів підряд без участі (присутності) ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

З огляду на те, що між сторонами склались неприязні стосунки, то присутність позивачів у день народження онуків за місцем їх проживання з матір`ю буде створювати напруження та негативно впливати на дітей у їх день народження, що не відповідає їх інтересам. Зустріч позивачів у цей день з онуками без їх матері також не відповідатиме їх інтересам, так як це сімейне свято і в день народження своїх дітей мати має право бути поряд з ними. При цьому зустріч бабусі і дідуся з онуками на наступний день після дня їх народження не створюватиме ніяких конфліктних ситуацій та сприятиме налагоджуванню стосунків між сторонами.

З огляду на те, що весняні, зимові та осінні канікули зазвичай тривають сім - десять днів, то перебування онуків під час цих канікул протягом чотирьох днів підряд у бабусі та дідуся без участі матері також не відповідатиме інтересам дітей.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що такий спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онуків та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як бабусі та дідуся, так і онуків, а також є достатнім для забезпечення участі діда та баби у процесі виховання онуків. Відповідач не довела, що спілкування діда та баби з онуками перешкоджатиме їх нормальному розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, зобов`язання ОСОБА_12 не перешкоджати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 брати участь у вихованні, зустрічах та спілкуванні з онуками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначення бабусі ОСОБА_1 та дідусю ОСОБА_2 порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних зустрічей: щосуботи з 10-00 години до 20-00 години без участі матері ОСОБА_3 ; на наступний день після дня народження дітей з 10-00 години до 20-00 години без участі матері ОСОБА_3 з урахуванням графіку навчання дітей; перебування онуків у діда та баби в гостях влітку з 01 липня по 15 липня щороку без участі матері ОСОБА_3 .

При встановленні часу зустрічей позивачів з онуками, з метою забезпечення належного виконання цього судового рішення, апеляційний суд, ураховуючи позицію ЄСПЛ, висловлену у п.37 рішення у справі "Швець проти України" (заява № 22208/17) від 23 липня 2019 року, про те, що при встановленні графіка побачень для забезпечення його дотримання є необхідність у накладенні офіційного зобов`язання у цьому контексті, вважає за доцільне зобов`язати ОСОБА_12 передавати позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 малолітніх онуків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначені для зустрічей дні.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову до суду кожним із позивачів було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову. За подання апеляційної скарги кожним із позивачів було сплачено судовий збір в розмірі 1261,20 грн. З огляду на зазначене та результати розгляду апеляційної скарги, з відповідачки ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі по 2 102 грн. кожному.

Керуючись ст.ст.19, 159, 257 СК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_12 не перешкоджати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 брати участь у вихованні, зустрічах та спілкуванні з онуками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити бабусі ОСОБА_1 та дідусю ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми онуками ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних зустрічей:

щосуботи з 10-00 години до 20-00 години без участі матері ОСОБА_3 ;

на наступний день після дня народження дітей з 10-00 години до 20-00 години без участі матері ОСОБА_20 з урахуванням графіку навчання дітей;

перебування онуків у діда та баби в гостях влітку з 01 липня по 15 липня щороку без участі матері ОСОБА_3 .

Зобов`язати Цугуля Віру передавати позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначені для зустрічі дні.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: