08.11.2021 Єдиний унікальний номер 205/5611/20
Єдиний унікальний номер 205/5611/20
Провадження № 2/205/1371/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним та звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 23 вересня 2020 року засобами поштового зв`язку було направлено виправлений позов, який надійшов до суду 25 вересня 2020 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року у затвердженні мирової угоди сторонам було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2021 року від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було витребувано відомості про реєстрацію права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач у своєму уточненому позові посилався на те, що 28 червня 2019 року між ним і ОСОБА_2 було укладено договір позики із заставним забезпеченням № 1-28-06. Відповідно до умов позики від 28 червня 2019 року позивач надав відповідачеві у борг 80 000 гривень строком повернення до 01 червня 2020 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 28 червня 2019 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 передала у заставу належне їй нерухоме майно гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість предмета застави становить 80 000 гривень, право власності на предмет застави належить відповідачеві на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконує, у зв`язку з чим позивач звертався до неї із претензіями від 05 червня 2020 року і від 12 червня 2020 року, які боржником залишені без задоволення. Договір застави, укладений сторонами 28 червня 2019 року, нотаріально посвідчений не був, тому що відповідач зобов`язувалася взяти на себе витрати зі сплати послуг нотаріуса, пов`язані з посвідченням договору застави, проте свої зобов`язання не виконала. Просив суд визнати дійсним договір застави нерухомого майна до договору позики із заставним забезпеченням № 1-28-06 від 28 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена у порядку ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причини своєї неявки судові не повідомила. У своїй заяві від 14 липня 2021 року, яка надійшла до суду 16 липня 2021 року, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Зазначила, що вона вважає доцільним та необхідним звернути стягнення на предмет застави та визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Просила суд визнати дійсним договір застави нерухомого майна до договору позики із заставним забезпеченням № 1-28-06 від 28 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 червня 2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики із заставними забезпеченнями № 1-28-06, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 80 000 гривень, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позику у строк до 01 червня 2020 року (а.с. 7-8).

28 червня 2019 року сторонами було підписано акт приймання-передачі позики до договору із заставним забезпеченням № 1-28-06, згідно з яким позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у повному обсязі (а.с. 9).

28 червня 2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено угоду, яку сторони визначили як договір застави нерухомого майна до договору позики із заставним забезпеченням № 1-28-06 від 28 червня 2019 року (а.с. 10-11).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2019 року гараж № НОМЕР_1 загальною площею 47,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 12).

Згідно з положеннями ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Спірним договором застави від 28 червня 2019 року в заставу відповідачем було передано об`єкт нерухомого майна гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів за місцем реєстрації цих об`єктів.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 12 ЦК України встановлено, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що позовними вимогами, які заявлені у позовній заяві, стосуються визнання дійсним договору про застави об`єкту нерухомого майна гаража.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Підставою позову ОСОБА_1 зазначив невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачеві грошову суму у розмірі 80 000 гривень на умовах повернення до 01 червня 2020 року.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також віднесена законом до юрисдикції загальних судів. Правильне визначення предмета позову має вирішальне значення для визначення меж розгляду справи, оскільки предмет позову визначає суть вимоги, стосовно якої суд повинен дати відповідь у рішенні.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що є доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Підстава позову має важливе практичне значення. Правильне її встановлення визначає межі доказування, а також є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Звертаючись до суду з цим позовом, у позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати дійсним договір застави нерухомого майна до договору позики із заставним забезпеченням № 1-28-06 від 28 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає визначеному ст. 16 ЦК України, сторонами порушено вимоги щодо форми договору про передачу у заставу об`єктів нерухомого майна, а саме нотаріальне посвідчення договору, позивачем не зазначено наявні перешкоди у його нотаріальному посвідченні, оскільки відповідачем визнаються позовні вимоги, тобто фактично відсутній спір.

Позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання за позивачем права власності за позивачем на нерухоме майно гараж, є похідними від позовних вимог про визнання договору застави нерухомого майна до договору позики із заставним забезпеченням дійсним, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому у задоволенні позовних вимоги в цій частині слід також відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений ним судовий збір у розмірі 2 102 гривень (а.с. 1) слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 15, 16, 220 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про визнання договору укладеним та звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: