Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3004/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 20 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Лісової Т.С.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О.

у цивільній справі №278/3004/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,1147 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з набуттям права власності на Ѕ частину житлового будинку згідно із Свідоцтвом про право власності від 04.11.2020 року за №1000, виданим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Мокрецькою О.О. В обґрунтування поданого позову зазначала, що є колишньою дружиною ОСОБА_4 і оскільки пережила останнього, звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Мокрецької О.О. за місцем відкриття спадщини із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя у разі смерті одного з колишнього подружжя відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат». Проте, отримати свідоцтво про право власності на частку земельної ділянки площею 0,1147 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вона позбавлена можливості, оскільки земля була приватизована колишнім чоловіком та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.09.2005 року (серія ЯА №457844). Земля є об`єктом права особистої приватної власності померлого ОСОБА_4 . Тому, на думку позивачки, вона вимушена заявити про свої права на частку земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на Ѕ житлового будинку згідно із свідоцтвом про право власності від 04.11.2020 року №1000.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказує, що судом першої інстанції не були враховані її пояснення щодо неможливості оформлення права власності на частину землі в позасудовому порядку у нотаріуса, не правильно та не повно дана правова оцінка обставинам справи з огляду на різний правовий статус об`єктів нерухомого майна. Житловий будинок був об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та набув статусу об`єкта права спільної часткової власності, а земельна ділянка площею 0,1147 га. має статус об`єкта права особистої приватної власності і згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку належить померлому ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, приватний нотаріус приймаючи заяву про видачу свідоцтва на право власності на житловий будинок, в усній формі повідомила апелянта про відсутність можливості прийняти заяву та видати свідоцтво на право власності на частину земельної ділянки, оскільки вона є об`єктом права особистої приватної власності померлого і не в компетенції нотаріуса здійснювати розподіл приватної власності. Дана інформація підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Мокрецької О.О. від 03.03.2021 року №60/01-16, наданою на звернення апелянта від 26.02.2021 року.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 24.06.1984 року був зареєстрований шлюб (а.с.19).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 (третя особа у справі)(а.с.24).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01.07.2014 року шлюб розірвано (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.02.2020 року (а.с.22).

За життя ОСОБА_4 , серед іншого, належала земельна ділянка загальною площею 0,1147 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001: 0016, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №457844 від 14.09.2005 року (а.с.17).

Факт належності вказаної земельної ділянки ОСОБА_4 підтверджується і довідкою виконавчого комітету Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області №403 від 10.07.2020 року (а.с.18).

Таке нерухоме майно було набуте за час перебування позивача з ОСОБА_4 у шлюбі.

Згідно матеріалів, наявних у спадковій справі №5/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , останній 06.02.2018 року заповів все своє майно ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 06.02.2018 року (а.с.66).

Відповідно до свідоцтв про право власності від 4.11.2020 року, посвідчених приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Мокрецькою О.О., зареєстрованих в реєстрі №1000 та №1001, позивач є пережившою колишньою дружиною ОСОБА_4 та прийняла у власність Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте колишнім подружжям за час шлюбу, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , та Ѕ квартири АДРЕСА_2 (а.с.9-12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вжила всіх необхідних заходів для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки в даному випадку спірні правовідносини випливають не із спадкування, а із сімейних правовідносин.

Так, статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду").

Відповідно до ст.71 Закону України "Про нотаріат" у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,1147 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001: 0016 набута померлим чоловіком позивачки в період шлюбу в порядку приватизації і належала йому на праві особистої власності.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, відповідно до положень статей 81,116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120ЗК, 377 ЦК (435-15).

Оскільки в даному випадку позивач набула право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, то у такій же частці до неї переходить право власності на цю земельну ділянку.

Проте, суд цих обставин не врахував.

Крім того, суд не обговорив питання про визнання позову відповідачкою у справі, хоча остання щодо задоволення позову не заперечувала.

Також на спростування висновків суду та підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 надала відповідь на звернення щодо роз`яснення причин, з яких неможливо видати свідоцтво про право власності на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,1147 га. (кадастровий номер :02:001:0016) надане приватним нотаріусом Мокрецькою О.О. (а.с.140).

У зв`язку із наведеним та відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,1147 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0016.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 16.04.2021 року.