РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Кремси Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Тимчишина Ореста Степановича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання незаконним Розпорядження №565 від 02.11.2018 року «Про демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 через газон на АДРЕСА_2 , яке було прийняте Головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що Головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Розпорядження №5б5 від 02.11.2018 року "Про демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 через газон на АДРЕСА_2 ", яке було прийняте на підставі записки ЛКП «Сонячне» та висновку міжвідомчої комісії.

Так, приймаючи вищевказане рішення голова керувався ст. 376 ЦК України та рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

Цим Розпорядженням було затверджено висновок міжвідомчої комісії про демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території приватного будинку АДРЕСА_1 через газон зі сторони будинку АДРЕСА_2 . Також, Розпорядженням рекомендовано позивача - співвласника будинку АДРЕСА_1 у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно влаштовану доріжку з бруківки від прибудинкової території приватного будинку АДРЕСА_1 через газон зі сторони будинку АДРЕСА_2 та відновити газон.

Так, відповідач вийшов за межі своїх повноважень, так як ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено керування посадовою особою рішенням виконавчого комітету, як виконавчого органу місцевого самоврядування. Крім того, відповідач не вправі керуватися ст. 376 ЦК України при прийнятті оскаржуваного рішення.

Більше того, міжвідомча комісія, приймаючи висновок вийшла за межі своїх повноважень, оскільки така вправі приймати рішення про передачу матеріалів до суду, а не про демонтаж.

ОСОБА_1 є співвласником садибного (індивідуального) житлового будинку, який знаходиться на АДРЕСА_1 . Виходячи з технічного паспорту на вищевказаний садибний житловий будинок від 11.02.2016 року, на земельній ділянці знаходиться житловий будинок та господарські приміщення, огорожа, хвіртки та вимощення. Вихід із садиби здійснюється на вул. Сонячну та вул. Я. Музики . Такі виходи із садиби з часу побудови будинку (з 1957р.). Причиною конфлікту щодо прилеглої території, яка розташована напроти 5-ти поверхового будинку по вул. Я. Музики та прилягає до садибних будинків, які розташовані на вул. Сонячна є конфлікт між автовласниками будинковолодінь АДРЕСА_3,АДРЕСА_1,АДРЕСА_4,АДРЕСА_7,АДРЕСА_8 , а також особистою зацікавленістю ЛКП «Сонячне».

Прибудинкова територія будинку АДРЕСА_2 та будинковолодіння АДРЕСА_1 , відповідно газон, який межує з парканом будинковолодіння АДРЕСА_1 , не може бути прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді відділу Дерземагенства у м. Львові Львівської області, за №Р-3496/0-3372/6-15 від 25.09.2015 р. правовстановлюючих документів на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 ,- відсутні.

На підстві вищевикладеного, просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги вимоги підтримав та просив такі задоволити.

Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову з мотивів безпідставності позовних вимог. Самовільно змонтоване позивачем замощення прибудинкової території (газону) бруківкою, що використовується як хідника до фіртки, не є об`єктом нерухомого майна, тому доводи позивача щодо виключно судового порядку вирішення питання про демонтаж бруківки є помилковими.

Треті особи без самостійних вимог просять відмовити в задоволені позову за безпідставністю.

Суд, заслухавши думку учасників та вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до вимог ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 «Про Правила благоустрою м.Львова» (п. 9.11) на території з зеленими насадженнями забороняється: 9.11.1. Виконувати земляні, будівельні та інші роботи без дозволу, виданого у встановленому порядку. 9.11.2. Самовільно влаштовувати городи, пошкоджувати дерева, кущі, квітники, газони. 9.11.3. Вивозити і звалювати відходи, сміття, траву, гілки, деревину, сніг, листя тощо. 9.11.4. Складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання. 9.11.5. Самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. 9.11.6. Влаштовувати стоянки автомашин, зупинки пасажирського транспорту та паркувати автотранспортні засоби на газонах. Районні адміністрації забезпечують демонтаж самовільно встановлених МАФ, торговельного, холодильного та іншого обладнання, парканів, тимчасових споруд, обмежувальних паркувальних пристроїв, які перешкоджають під`їзду автомобілів швидкої медичної допомоги, міліції, пожежної, рятувальної, аварійно-відновлювальної техніки до житлових будинків, обмежувачів швидкості руху автотранспорту тощо та інших визначених споруд у м. Львові (пп. 19.3.5).

Міжвідомча комісія в Франківському районі на засіданні 06.10.2018 р. розглянула доповідну записку ЛКП «Сонячне» щодо самовільно влаштованої доріжки з бруківки розміром 4,5 м * 1,2 м співвласником ОСОБА_1 від прибудинкової території приватного житлового будинку АДРЕСА_1 через газон зі сторони території будинку АДРЕСА_2 , постановили вищевказану доріжку з бруківки, встановлену з порушенням статті 376 ЦК України демонтувати, а газон відновити.

Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації №565 від 02.12.2018 "Про демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 через газон на АДРЕСА_2 ".

Визначено затвердити висновок міжвідомчої комісії (протокол від 16.10.2018. № 32 §06) про демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 через газон на АДРЕСА_2 .

Рекомендовано ОСОБА_1 - співвласнику будинку АДРЕСА_1 у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно влаштовану доріжку з бруківки від прибудинкової території приватного будинку АДРЕСА_1 через газон зі сторони будинку АДРЕСА_5 та відновити газон.

Зобов`язано директора ЛКП «Сонячне» у випадку не виконання п.2 Розпорядження у двотижневий термін, подати документи у Франківську районну адміністрацію для вирішення питання демонтажу у примусовому порядку.

У випадку невиконання ОСОБА_1 вимог розпорядження в добровільному порядку, підрядною організацією здійснити демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території приватного будинку АДРЕСА_1 через газон зі сторони будинку АДРЕСА_5 , а витрачені кошти в судовому порядку стягнути з даної особи.

Оцінюючи аргументи позивача щодо винятково судового порядку демонтажу площадки та виходу районної адміністрації за межі наданих повноважень, що порушує права позивача, суд керується такими міркуваннями:

- по перше, спірна ділянка, як видно з матеріалів фотофіксації, пояснень утворена шляхом покладання бруківки на газон без спорудження основи чи скріплення між собою. Монтаж такої збірної конструкції в розумінні ДБН Б.2.2-5:2011 «БЛАГОУСТРІЙ ТЕРИТОРІЙ» є формуванням покриття, що є елементом благоустрою, проте це покриття не утворює об`єкта нерухомого майна, демонтаж котрого може здійснюватися лише у судовому порядку відповідно до статті 376 ЦК України;

- по друге, позивач зазначений в оскарженому розпорядженні, цілком очевидно та свідомо порушив правила благоустрою та права інших співвласників квартир будинку АДРЕСА_2 , оскільки самовільно замостив частину прибудинкової території загального користування (газон) бруківкою, при цьому знищивши на цій території зелені насадження (кущі тощо). Так, доводи позивача зводяться до того, що вихід із садиби здійснюється на АДРЕСА_6 ще з часів побудови будинку, нікому він не заважає. Суд відхиляє такі аргументи та роз`яснює позивачу, що його суб`єктивна потреба у проході на вищевказані вулиці не є підставою для самоуправства та зміни функціонального використання прибудинкової території (з газону на вимощений прохід із брківки) без погодження з іншими співвласниками квартир у згаданому будинку та отримання відповідних дозволів/ погоджень від уповноважених органів місцевого самоврядування. Тому вчинені позивачем та дії є протиправними, а вжиті районною адміністрацією заходи для відновлення попереднього становища не порушують будь-яких прав чи інтересів позивача;

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також вважає, що скасування розпорядження адміністрації №565 від 02.12.2018 "Про демонтаж самочинно влаштованої доріжки з бруківки від прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 через газон на АДРЕСА_2 ", як того просить позивач, перешкодить виконанню ЛКП «Сонячне» пунктів 3.1.,3.2 цього розпорядження, оскільки розпорядженням встановлено строки його виконання для ЛКП «Сонячне» та покладено на заступника голови районної адміністрації з питань житлово- комунального господарства обов`язок контролювати його виконання. Тобто задоволення позову сприятиме ситуації, за якої газон на прибудинковій території будинку буде надалі самовільно використовуватися як прохід, вимощений бруківкою.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на наведені вище мотиви суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки за наслідками розгляду справи не встановлено факту порушення відповідачем охоронюваних законом прав чи інтересів позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 13,81,257, 258, 259, 263,265,273,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Тимчишина Ореста Степановича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування розпорядження,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Франківський районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 08.04.2021 р.

Суддя Ванівський Ю.М.