Провадження № 2/344/598/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря судового засідання Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено Договір відступлення права вимоги №17/4-В. Відповідно пункту 1.2. Договору відступлення права вимоги, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки), вказаними у додатках до цього Договору в тому числі і за Кредитним договором №550 рv7-05 від 04.08.2005, укладеним між Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем. Пунктом 2.1. встановлено, що пункт 1.2. цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних. На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. №12 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних сіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно додатку №2 до листа АТ «Банк «Фінанси та кредит» №3-242100/22658 від 03.11.2015 р. станом на 17.09.2015 р. залишки заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №550 рv7-05 від 04.08.2005р. становили 15 031,84 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 328 033,82 грн. Державна іпотечна установа направила на адресу боржника Повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015 р. №7318/11/2, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів) від 19.10.2015р., яке було отримано відповідачем, що підтверджується копією реєстру згрупованих поштових відправлень від 21.10.2015р., копією рекомендованого повідомлення про вручення за підписом відповідача. Отже, 27.10.2015р. відповідач був належним чином повідомлений про відступлення право вимоги за Договором новому кредитору - Державній іпотечній установі, а також про необхідність утриматись від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним обов`язанням на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Не зважаючи на отримане в жовтні 2015р. повідомлення, відповідач лише з лютого 1017 року почала виконувати зобов`язання за Договором новому кредитору. Починаючи з лютого 2017 року відповідач регулярно не в повному обсязі здійснює платежі за кредитним договором, чим порушує умови Договору. Відповідно пунктів 2.1., 2.3., 3.2. Договору Кредитором було надано позичальнику грошові кошти в сумі 27 700,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,0 гроцентів річних для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 54.3 кв. м., житловою площею 38,5 кв.м. із строком погашення до 04 серпня 2020 р. Позичальник зобов`язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі ануїтентного платежу, розмір якого за цим Договором становить 314,84 доларів США. У складі ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. У відповідності до пункту 5.1. Договору виконання зобов`язань за Договором забезпечено заставою нерухомості (іпотека): двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 38.5 кв.м. Таким чином, починаючи з 27.10.2015р. (після отримання повідомлення про відступлення права вимоги) відповідач зобов`язаний щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі ануїтентного платежу, розмір якого становить 6 870,63 грн. на користь нового кредитора. Станом на 11.07.2019 р. заборгованість відповідача за Кредитним договором №550 рv7-05 від 04.08.2005р. становить 614 290,28 грн., в тому числі: по сумі основного боргу 238 033,82 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом - 48 042,91 грн.; пеня-71 864,13грн.; інфляційні втрати - 166 349,42грн.Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 614 290,28 грн. та судові витрати.

Представником позивача неодноразово подано суду заяву про розгляд справи без його участі, в яких зменшено розмір позовних вимог.

Відповідач та її представник належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, відповідач 09/02/2021 прибула приміщення Івано-Франківського міського суду в зал засідань №5, повідомила, що їй відомо про розгляд справи на 10/02/2021, відмовилась від отримання судової повістки на її ім`я, що підтверджується довідкою складеною секретарем судового засідання та відеозаписом на оптичному диску наявному в матеріалах справи. Судові засідання неодноразово відкладено за клопотанням представника відповідача.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за змістом якого нею визнано, що 04 серпня 2005 року нею було укладено з ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» кредитний договір № 550 pv7-05, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 27 700 доларів США з сплатою 11 процентів річних з кінцевим строком погашення до 04 серпня 2020 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором нею було передано Банку в іпотеку згідно з Договором іпотеки, посвідченим 04.08.2005 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чумакевич Л.М. за реєстровим №3838 квартиру АДРЕСА_1 . Вказано, що кредит до 2014 року відповідач сплачувала вчасно, згідно з умовами кредитного договору, здійснюючи щомісячні платежі у сумі, яка перевищувала встановлений п.3.2 Кредитного договору розмір ануїтетного платежу. У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, відповідач не мала можливості здійснювати щомісячний платіж в розмірі 314,84 доларів США, а сплачувала меншу суму. Так, відповідно до п.3 Акту звірки залишків заборгованості від 18.02.2015 залишок заборгованості за кредитним договором станом на вказаний день склав 15 141,19 доларів США, в тому числі 171 долар США простроченої основної заборгованості. Відповідач вказує, що позивачем не надано доказів належного повідомлення її як боржника про перехід до нього як нового кредитора прав у зобов`язанні. Вказано, що Повідомлення про відступлення прав вимоги за №7318/11/2 позивач надіслав їй за адресою, яка не вказана у Кредитному договорі як місце її реєстрації і проживання. Зазначеним повідомленням позивач повідомляв про те, що до нього перейшли права вимоги за Кредитним договором й вимагав утриматись від сплати кредиту на рахунки АТ «Банк «Фінанси та кредит». До повідомлення було долучено копію Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 на 2 арк. та копію листа за № 15/2 від 17.09.2015, адресованого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», вказує, що копії додатків належним чином засвідчені не були. Позивачем також не долучено додаток №1 до Договору про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015, яким згідно з п.1.3 зазначеного договору визначався перелік кредитних договорів, права вимоги за якими відступалися на користь нового кредитора. Не було долучено і завірену копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена у п.3 додатків до Повідомлення про відступлення прав вимоги. Договір про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 містив ряд відкладальних умов, визначених розділом 2, настання яких Державною іпотечною установою підтверджено не було. Відповідач не надав відповідачці належні докази переходу до неї як до нового кредитора прав у зобов`язанні через надіслання Повідомлення про відступлення прав вимоги за адресою, не визначеною кредитним договором як адреса проживання позичальника, а також надання незасвідчених і неповних копій документів та ненадання доказів настання відкладальних обставин. Також Державною іпотечною установою не було зазначено реквізити рахунків, на які слід здійснювати платежі за кредитом. Відповідачем отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав, згідно з якою іпотекодержателем за Договором іпотеки продовжував бути ПАТ«Банк «Фінанси та федит». Відповідач зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» для з`ясування підставності надіслання Державною іпотечною установою зазначеної вимоги. Працівниками ПАТ«Банк «Фінанси та кредит» було повідомлено про те, що права вимоги за укладеним між відповідачкою та банком Кредитним договором банком не відступались, з приводу дій Державної іпотечної установи ведеться судовий спір і що слід здійснювати платежі за кредитом на рахунки, визначені Кредитним договором. На підтвердження вказаних обставин відповідачем долучено до матеріалів відзиву Інформаційну довідку №180169398 від 08.09.2019, копію ухвали господарського суду міста Києва від 20.01.2016 в справі № 910/21864/15, якою затверджено мирову угоду між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо спірного Договору про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015, а також копію ухвали господарського суду міста Києва від 21.01.2016 про залишення без розгляду позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до Державної іпотечної установи в №910/28229/15 про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору Банк надав позичальнику кредитні кошти в 27 700 доларів США. Пунктом 3.1. Кредитного договору встановлено сплату платежу в розмірі 314,83 доларів США. Згідно з випискою з Додатку №2 про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення позивачу згідно Договору застави майнових прав №17/4 від 11.02.2015, станом на 17.09.2015, наданою позивачем, залишок заборгованості боржника у валюті кредиту склав 15 031,84 доларів США. Вказує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, тому враховуючи, що кредит надано в іноземній валюті вимога про стягнення інфляційних втрат є необґрунтованою. Згідно з випискою з Додатку №2 залишок заборгованості боржника станом на 17/09/2015 склав 15031,84 доларів США. Відповідно до розрахунків позивача з цієї дати до лютого 2017 року погашення кредиту не здійснювалось, що не відповідає дійсності. Так, за період жовтень 2015- січень 2017 позичальником було здійснено ряд платежів за кредитом на загальну суму 1 750,52 доларів США, які в розрахунках заборгованості не враховані, вказує, що відповідачем сплачено зазначену суму на рахунки банку ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», визначені в Кредитному договорі, оскільки Державною іпотечною установою як новим кредитором не було надано ні відповідних доказів переходу до неї прав вимоги за кредитним договором, ні платіжних реквізитів. Листом від 03.02.2017 за №619/11/3 позивачем повідомлено відповідача про завершення судових спорів з приводу уступки прав вимоги за кредитними договорами та надано платіжні реквізити, після чого оплата за кредитом відповідачкою здійснювалась та здійснюється саме на ці рахунки. Відповідачем вказано, що надані позивачем розрахунки заборгованості за основною сумою боргу, за рентами та пенею є помилковими та некоректними, оскільки у них не враховані здійснені нею на користь кредитора платежі на загальну суму 1 750,52 доларів США. Також, відповідачем вказано, що після подання позивачем позову нею здійснено платіж по кредиту в сумі 7 985,25 грн., що станом на день сплати за курсом НБУ становило 315 доларів США. Враховуючи викладене в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представником позивача в клопотанні від 28/10/2019 вказано, що після звернення до суду відбулись зміни в заборгованості відповідача в результаті чого станом на 23/10/2019 заборгованість відповідача складає 612050,01 гривень, а не 614290,28 гривень. З яких: основний борг 328033,82 гривень, 43982,07 гривень прострочені відсотки за користування кредитом, 74695,65 гривень - пеня, 165338,47 гривень інфляційні втрати.

Представником позивача надано відповідь на відзив, за змістом якого позивачем вказано, що разом із повідомленням відповідач отримала копію договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 р., укладеного між ДІУ та АТ «Фінанси та Кредит», який є належним доказом відступлення права вимоги новому кредитору. У повідомленні вказано, що 17 вересня 2015 р. постановою Національного банку України № 612 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації банку. Вказана обставина призвела до набрання 17 вересня 2015 року чинності Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015р., укладеного між ДІУ та банком і є загально відомим фактом, що не потребує додаткового доказування. В Повідомленні вказані реквізити за яким відповідач могла отримати всю необхідну інформацію, а на офіційному сайті Державної іпотечної установи вказаному в повідомлені, відповідач могла у вільному доступі дізнатись про банківські візити для перерахування коштів. Відповідач посилається на фактичні обставини, що не впливають на її зобов`язання за кредитним Договором та не надають права не виконувати зобов`язання перед новим кредитором. Оскільки затверджена у справі №910/21864/15 мирова угода стосується врегулювання правовідносин між ДІУ та Банком, який порушив свої грошові зобов`язання, то, вказана мирова угода не впливає на обов`язки боржників перед новим кредитором, що виникають з моменту повідомлення останнього про уступку права вимоги. Предметом спору не є врегулювання правовідносин між Банком та позивачем. Ухвала господарського суду міста Києва від 21.01.2016р. у справі №910/28229/15 про залишення без розгляду позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до Державної іпотечної установи про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015, не є доказом недійсності правочину за яким позивач набув право вимоги за зобов`язаннями відповідача і не є підставою для відмови у позові. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, предметом спору не є звернення стягнення на предмет іпотеки, тому інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав, згідно з якою іпотеко держателем є ПАТ «Фінанси та Кредит», не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач не спростовує той факт, що після отримання Повідомлення про відступлення а вимоги, вона продовжувала сплачувати на рахунок первісного кредитора кошти, загальна сума яких становить 42 436,42 грн. в тому числі : 39 127,06 грн. погашення заборгованості за кредитним договором, 3 309,36 грн. оплата комісії, (відповідно до платіжних квитанцій, доданих відповідачем до відзиву). Відповідач була попереджена про те, що з метою дотримання її інтересів та уникнення обставин, що можуть призвести до здійснення ДІУ претензійно - позовної роботи необхідно: утриматись від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за Основним зобов`язанням на рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; звернутись до Державної іпотечної установи для узгодження подальших заходів щодо сплати заборгованості за зобов`язанням. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат позивачем вказано, що Держана іпотечна установа відповідно до закону перевела зобов`язання боржника в національну валюту України - гривню. Таким чином, починаючи з 27.10.2015 р., тобто після отримання повідомлення про відступлення права вимоги відповідач зобов`язана була щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі ануїтентного платежу, розмір якого становить 6 870,63 грн. на користь нового кредитора.

12/02/2020 відповідачем подано до суду клопотання про залучення до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В свою чергу зазначена банківська установа уступила право вимоги за кредитним договором укладеним між банком та відповідачем, також банківська установа перебуває в процесі ліквідації, не обґрунтовано належними правовими підставами залучення банку, оскільки не обґрунтовано, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки банку.

Судом встановлено наступні обставини.

04/08/2005 між ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №550pv7-05, згідно п.2.1. Договору банком надано позичальнику в тимчасове користування 27000 доларів США, з оплатою 11% річних.

Згідно п.3.2. кредитного договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси отримані за цим договором до 04 серпня 2020 року, шляхом здійснення погашення заборгованості щомісяця в термін до 10числа кожного місяця в складі ануїтентного платежу, розмір якого за договором становить 314,84 доларів США.

Згідно п.4.7. кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів в розмірі 275,78 гривень.

Згідно п.6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено Договір відступлення права вимоги №17/4-В.

Відповідно пункту 1.2. Договору відступлення права вимоги, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього Договору.

Згідно Додатку №1 до договору відступлено право вимоги за кредитним договором №550 рv7-05 від 04.08.2005.

Згідно виписки з додатку №2 «Довідка про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно договору №17/4 від 11.02.2015 станом на 17/09/2015» за відповідачем обліковувалась наступна заборгованість: 15031,84 доларів США залишок заборгованості у валюті кредиту станом на 17/09/2015, що в гривневому еквіваленті становить 328033,82 гривень.

Позивачем направлено на адресу відповідача Повідомлення про відступлення права вимоги від 15.10.2015р. №7318/11/2, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 19.10.2015р., яке було отримано відповідачем, відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень від 21.10.2015 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення за підписом відповідача (а.с.39).

Згідно первинного розрахунку позивача залишок боргу становить: 328033,82 гривень залишок заборгованості за договором та 48042,91 гривень сума процентів.

Представником позивача надано довідку про стан заборгованості за кредитним договором видану 23/10/2019 позивачем, неодноразово подано заяви про підтримання позовних вимог та вказано, що заборгованість складає 612050,61 гривень, з яких: 328033,82 гривень основного боргу, 43982,07 гривень прострочені відсотки, 74695,65 гривень пеня, 165338,47 гривень інфляційні втрати.

Відповідачем долучено до матеріалів справи копії квитанцій в кількості 11 штук за період з 02/08/2019 по 07/02/2020 про сплату на користь позивача заборгованості на загальну суму в розмірі 48375,63 гривень.

15/02/2021 представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі представника, в якій надано пояснення, що після звернення до суду з позовом відповідачем здійснено платежі в рахунок погашення заборгованості на суму 96194,73 гривень. Таким чином заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 518095,55 гривень, в тому числі: 279882 гривень по сумі основного боргу, 71864,13 гривень пеня, 166349,42 гривень інфляційні втрати. Просив стягнути зазначену суму, таким чином позивачем зменшено розмір позовних вимог.

В подальшому 09/04/2021 представником позивача повторно подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, банк в повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит.

Між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір №17/4-В від 11.02.2015 року відступлення права вимоги, за яким Державна іпотечна установа набула права вимоги за договором №550 рv7-05 від 04.08.2005 року укладеним між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.

Згідно ч. 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідачем в відзиві визнано факт не своєчасного виконання зобов`язання.

Вказано взаємно суперечливі обставини щодо отримання повідомлення про зміну кредитора особисто, що також підтверджується копією рекомендованого поштового відправлення та продовження погашення заборгованості за договором первісному кредитору. Вказано на обставину неналежного повідомлення відповідача позивачем про зміну кредитора, зазначено, що банком не здійснено уступку права вимоги та долучено до матеріалів цивільної справи квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором новому кредитору, тобто позивачу.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

З аналізу вказаної норми вбачається, що кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема, щодо прийняття майна) без заміни кредитора і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема, у договорі між кредитором та уповноваженою особою, у договорі між боржником та кредитором, кредитором у виданій ним довіреності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №757/46709/16-ц, провадження №61-8253св18.

В той же час судом встановлено, що незважаючи на обізнаність про відступлення прав вимоги за кредитним договором, позивач продовжувала здійснювати відповідні платежі на рахунок первісного кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що не є правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Також, згідно долучених відповідачем квитанцій встановлено, що відповідачем сплачено на користь позивача 48375,63 гривень. В свою чергу в заяві позивача від 15/02/2021 надано пояснення про те, що відповідачем сплачено на користь позивача 96194,73 гривень, а загальний розмір заборгованості становить 518095,55 гривень.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові КСЦ ВС від 02 лютого 2021 року у справі № 570/2309/15-ц.

Таким чином вимогу про стягнення інфляційних втрат не обґрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем.

Крім цього в ч. 2 ст. 78 ЦПК України вказано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення, але цей обов`язок не можна розуміти як вимогу надання детальної відповіді на кожен аргумент і питання дотримання цієї вимоги може розглядатися лише з урахуванням обставин справи.

Позов обґрунтовано належними правовими підставами частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по сумі основного боргу 279882 гривень та 71864,13 гривень пені, а всього 351746,13 гривень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 9214,36 гривень, враховуючи, що позов задоволено частково на загальну суму 351746,13 гривень, що становить 67,8 % від ціни позову, за заявою про зменшення розміру позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору 6247,33 гривень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України надання суду доказів та інформації належить до обов`язку відповідної заінтересованої сторони. Тому в резолютивній частині судового рішення зазначенню підлягає інформація стосовно відповідача, яка безпосередньо надана позивачем.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №550pv7-05 від 04/08/2005 в розмірі 351746,13 гривень та 6247,33 гривень судових витрат.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.