Провадження № 2/522/2546/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Смоковій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 08.09.2020 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фесенко С.І. відкрито виконавче провадження №53366869 про стягнення грошової суми у розмірі 115 826,37 грн. з ОСОБА_1 . Постанову про відкриття виконавчого провадження скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11429/13-ц від 19.03.2018 р., яку залишено в силі постановою Верховного Суду від 10.06.2020 р. В ході здійснення заходів по виконавчому провадженню №53366869 була винесена постанова про розшук майна боржника та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З огляду на незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження позивач вважає, що діями державного виконавця в рамках виконавчого провадження №53366869 позивачу нанесено матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою суду від 14.09.2020 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

24.11.2020 р. Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовні вимоги. Вважає, що не надано докази наявності моральної шкоди, протиправність дій державного виконавця є недоведеною, як і не доведено причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відзиві зазначено, що позивачем на підтвердження своїх вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди не надано жодних належним та допустимих доказів, так, жодними та документально підтвердженими доказами не аргументований розрахунок у розмірі 59 860,46 грн. Відповідач також не визнає грошові суми у розмірі 26 000,00 грн. та 20 000,00 грн., які позивач просить стягнути у якості сатисфакції за порушення. Жодні дії державного виконавця у виконавчому провадженні №53366869 під час примусового виконання виконавчого документа не були визнані протиправними у судовому порядку.

У судове засідання 25.11.2020 р. з`явився представник позивача та представник Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою суду від 25.11.2020 р. закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 18.02.2021 р. з`явився представник позивача та представник Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У судове засідання 06.04.2021 р. з`явився представник позивача та представник Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного.

13.02.2017 р. державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фесенко С.І. при розгляді заяви про примусове виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого 08.11.2013 р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 115 826,37 грн. з ОСОБА_1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53366869.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11429/13-ц від 19.03.2018 р. скасовано постанову від 13.02.17 р. про відкриття виконавчого провадження №53366869, винесену головним державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Фесенком Є.І.

23.10.2018 р. постановою Апеляційного суду Одеської області у справі №522/11429/13-ц скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11429/13-ц від 19.03.2018 р.

10.06.2020 р. постановою Верховного Суду скасовано постанову Апеляційного суду Одеської області від 23.10.2018 р., залишено в силі ухвалу Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11429/13-ц від 19.03.2018 р., яка мотивована тим, що для виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.13 р. що набрало законної сили 19.02.2015 р. сплинув строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 20.02.2016 р.

В ході здійснення заходів по виконавчому провадженню №53366869 головним державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Фесенком Є.І. була винесена постанова про розшук майна боржника від 03.04.2017 р.

04.07.2017 р. державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Фесенком Є.І. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

05.08.2017 р. на підставі постанови про розшук майна боржника затримано та направлено на штрафмайданчик автотранспортний засіб позивача KIA CEED, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1 .

KIA CEED, 2008 р.в., державний номер НОМЕР_1 , знаходився на відкритому штрафному майданчику за адресою АДРЕСА_1 у період з 05.08.2017 р. по 11.08.2018 року та з позивача було стягнуто згідно рахунку №1032 від 10.02.2018 р. грошові кошти у розмірі 9 816,00 грн.

03.05.2018 р. державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесена постанова про припинення розшуку майна боржника у виконавчому провадженні №53366869.

02.07.2020 р. Головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто виконавчий документ у виконавчому провадженні №53366869 без прийняття до виконання на підставі постанови Верховного Суду від 10.06.2020 р. у справі №522/11429/13-ц.

Позивач зазначає, що з 13.02.2017 р. по 02.07.2020 р. в провадженні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №53366869, відкрите всупереч закону, виконанням якого завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду. Матеріальну шкоду позивач оцінює в розмірі 37 521,96 грн., моральну шкоду у розмірі 86 000,00 грн.

З огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження нанесення позивачу діями Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) матеріальної шкоди у розмірі 37 521,96 грн., а лише надано квитанцію на оплату 9 816,00 грн. за зберігання транспортного засобу, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню. Таким чином, наявні підстави для покладення на державу обов`язкову відшкодувати позивачу спричинену йому матеріальну шкоду у розмірі 9 816,00 грн.

За статтею 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно із ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (ст. ст. 1173,1174,1166,1167 ЦК України).

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 18.12.2019 року у справі N 522/7218/16-ц, провадження N 61-19202св18.

В силу прямих положень статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи, а тому посилання відповідача на недоведеність та відсутність вини відповідача не впливає на обов`язок відшкодування такої шкоди.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі N 910/23967/16 (провадження N 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року N 4901-VI, статтею 3 якого встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Позивач посилається на те, що через винесення незаконної постанови, тривалої бездіяльності посадових осіб Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), йому завдано моральні страждання, які змінили його нормальний життєвий ритм, спричинили душевні страждання, стрес та дискомфорт, у тому числі через вимушеність неодноразово оскаржувати такі рішення до суду, захищаючи свої права, неможливість користуватись належним йому автомобілем протягом тривалого часу.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом держвлади, також були сформульовані ВС у постанові від10.04.2019 у справі N 464/3789/17.Зокрема, суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

При цьому слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) та завжди викликає в людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Таким чином, встановивши за результатами судового розгляду справи фактичні обставини справи, надаючи належну оцінку зібраним доказам, враховуючи принципи розумності, справедливості та виваженості заявленого позивачем розміру шкоди та наданих доказів на їх підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленої позовної вимоги про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 206, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 9 816,00 грн. (дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять гривень) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2021 року.

Суддя Д.Ю. Донцов