ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/759/20

Головуючий у першій інстанції Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/492/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретарів Шкарупи Ю.В., Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Ічнянська міська рада Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ічнянської міської ради Чернігівської області про тлумачення заповіту,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Ічня Чернігівська область,

В С Т А Н О В И В

27 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив витлумачити заповіт посвідчений 16.11.2001 секретарем виконкому Гужівської сільради Ічнянського району Чернігівської області Теребун О.І., зареєстрований в реєстрі за № 106, який ОСОБА_3 вчинила на користь ОСОБА_1 , а саме: що даний заповіт розповсюджується як на сертифікат серії ЧН № 0330587 на право на земельну частку (пай), зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Ічнянською РДА 02.10.1997 за № 251 по колишньому КПСП «Гужівка» Гужівської сільради (нині Ічнянської міськради) Ічнянського району Чернігівської області, так і на:

- Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 198740 від 20.05.2003 виданий Ічнянською РДА Чернігівської області на підставі розпорядження Ічнянської РДА від 06.02.2003 № 48 відносно земельної ділянки площею 3,87 га, розташованої на території Гужівської сільради (нині Ічнянської міськради) Ічнянського району Чернігівської області, надану для ведення особистого селянського господарства;

- Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 194722 від 20.05.2003 виданий Ічнянською РДА Чернігівської області на підставі розпорядження Ічнянської РДА від 06.02.2003 № 48 відносно земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої на території Гужівської сільради (нині Ічнянської міськради) Ічнянського району Чернігівської області, надану для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входило право на зазначені земельні ділянки згідно з вказаними державними актами. Позивач має право на спадщину по заповіту своєї матері від 16.11.2001, але реалізувати свої права на отримання спадщини він не може, оскільки в заповіті зроблено розпорядження не відносно земельних ділянок по зазначеним державним актам, а стосовно земельного паю в КСП «Гужівка» с.Гужівка Ічнянського району Чернігівської області. Таке розпорядження його мати зробила тому, що на той час (час складання заповіту 2001 року) у його матері на руках був тільки сертифікат серії ЧН № 0330597 на право на земельну частку (пай) розміром 4,55 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Ічнянською РДА 02.10.1997 № 251 по колишньому КПСП «Гужівка» Гужівської сільради (нині Ічнянської міськради) Ічнянського району Чернігівської області, а державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі даного сертифікату були виготовлені в 2003 році.

На даний час з його братом - відповідачем ОСОБА_2 виник спір відносно права на вказані земельні ділянки в порядку спадкування, у зв`язку з чим і виникла необхідність звернення з даним позовом про витлумачення заповіту ОСОБА_3 від 16.11.2001.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення суду від 23.12.2020 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, то, як зазначає скаржник, мати позивача на час складання нею заповіту в 2001 році ніяк не могла передбачити, що на час її смерті правовстановлюючі документи, які надають їй право на земельну ділянку, будуть законодавцем змінені на іншу форму правовстановлюючих документів державні акти. Крім того, спадкодавиця мала право, а не обов`язок скасовувати заповіт, скласти новий заповіт чи вносити до заповіту зміни. Позивач не згоден з висновком суду щодо відмови у позові, оскільки за такою логікою - якщо заповідач не виправив у заповіті помилки, то позивач не може захистити свої права та інтереси. За таких підстав, висновки суду не відповідають обставинам справи. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не застосував матеріальну норму, яку визначив законодавець для вказаних правовідносин. При цьому позивач посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить визнати її в частині подання позову до ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами та залишити її без розгляду.

Так, ОСОБА_2 заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Вважає, що позивачем допущено безпідставне залучення його до участі у справі як відповідача шляхом необґрунтованого об`єднання позовних вимог не пов`язаних між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, а надуманий позивачем спір між сторонами має очевидно штучний характер і є зловживанням процесуальними правами. Зміст заповіту дає змогу з`ясувати значення слів і понять, значення терміну «земельний пай» та особу спадкоємця, визначити справжню волю спадкодавця, яка вчинила заповіт та мету заповіту.

Своїм правом на подачу відзиву відповідач Ічнянська міська рада не скористалась.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Частинами 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення вимогам ст.263 ЦПК України не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини та факти.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно із заповітом, посвідченим 16 листопада 2001 року секретарем виконкому Гужівської сільської ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області Теребун О.І., та зареєстрованим в реєстрі за № 106, ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_1 , заповіла на випадок своєї смерті «земельний та майновий пай» в КСП «Гужівка» ОСОБА_1 (а. с. 10).

Відповідно до листа відділу у Ічнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 23.06.2020 № 29-25-0.26-373/101-20 державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 198740 (площа земельної ділянки 3,87 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0679), серії ЧН № 194722 (площа земельної ділянки 0,50 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0407) були видані на ім`я ОСОБА_3 та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 696 та № 429 від 20.05.2003, по Гужівській сільській раді (нині Ічнянській міській раді). Вищевказані державні акти були видані замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0330587, розміром 4,55 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Ічнянською РДА 02.10.1997 за № 251 по колишньому КПСП «Гужівка» Гужівської сільської ради (нині Ічнянської міської ради) Ічнянського району Чернігівської області (а.с.12).

Аналогічний лист надано на запит приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Бараненко І. (а.с.56).

Із довідки начальника дільниці № 4 КП «ССУБ» від 08.11.2011 № 6373 вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.13).

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1256 ЦК України встановлено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

У складеному заповіті ОСОБА_3 зазначено, що вона заповідає «земельний та майновий пай» в КСП «Гужівка» ОСОБА_1 (а.с.10). Позивач порушує питання про тлумачення заповіту щодо земельного паю.

Чинне земельне законодавство не містить чіткого визначення поняття земельна частка (пай).

Разом з тим у сфері земельних відносин загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а і як земельна ділянка, яка отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі).

Суд правильно встановив, що за життя ОСОБА_3 отримала сертифікат на земельний пай в розмірі 4,55 га. Цей сертифікат був замінений на два державні акти на право власності на земельні ділянки: один серії ЧН № 198740 - на 3,87 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, інший серії ЧН № 194722 - на 0,50 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.8,9). Вказана обставина підтверджується листами відділу в Ічнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 23.06.2020, від 03.01.2020 (а. с. 12, 56).

На нинішній час, як і на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель. ОСОБА_3 зазначила у заповіті, що заповідає земельний пай, оскільки вважала, що немає різниці між земельним паєм та власне земельними ділянками, на які вона в подальшому (в 2003 році) отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, що перейшли у її власність внаслідок розпаювання землі.

При розпаюванні земельних ділянок не передбачено жодних обмежень чи заборон обміну сертифіката на земельний пай на декілька земельних ділянок з різним цільовим призначенням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки є очевидним та підтверджується обставинами, які встановлені судом, проте не враховані при ухваленні рішення судом першої інстанції, що ОСОБА_3 , заповідаючи своєму сину ОСОБА_1 земельний пай, мала на увазі саме земельну ділянку, яка в подальшому була оформлена двома державними актами на дві земельні ділянки площею 3,87 га та 0,50 га (для ведення особистого селянського господарства), які розташовані на території Гужівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області.

Отже, відповідно до першого рівня тлумачення, зважаючи на загальноприйняте у сфері земельних правовідносин значення терміну «земельний пай» та встановлення судом, що внаслідок реалізації за життя свого права на земельну частку (пай) спадкодавець оформила право на дві земельні ділянки, можна дійти висновку, що спадкодавець розпорядилась земельними ділянками на випадок своєї смерті, назвавши їх у заповіті як земельний пай.

Таким чином, у справі встановлено, що шляхом складення заповіту спадкодавець ОСОБА_3 реалізувала свій намір заповісти дві земельні ділянки площею 3,87 га та 0,50 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Гужівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, саме позивачу ОСОБА_1 .

Тому є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про тлумачення заповіту.

Водночас неточності у заповіті щодо найменування майна, яке передається у спадщину, за обставин цієї справи можуть бути усунуті шляхом тлумачення заповіту відповідно до статей 213, 1256 ЦК України, а вжитий у заповіті термін «земельний пай» дає можливості ототожнити його з належними спадкодавцю земельними ділянками, які вона отримала у власність внаслідок реалізації права на земельну частку (пай).

У спірному випадку тлумачення заповіту шляхом вказівки на те, що воля заповідача була спрямована на передання позивачу земельного паю у вигляді відповідних земельних ділянок, не є спотворенням волі заповідача.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 576/2742/18, від 16.12.2020 у справі № 467/356/19.

Доводи апеляційної скарги знайшли свої підтвердження в ході перегляду справи апеляційним судом.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 та Ічнянської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій (840,80 грн судового збору за розгляд справи в суді першої (а.с.3) та 1261,20 грн в апеляційній інстанції (а.с.106), всього 2102,00 грн), а саме по 1051 грн з кожного.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ічнянської міської ради Чернігівської області про тлумачення заповіту - задовольнити.

Зміст заповіту, що складений 16 листопада 2001 року ОСОБА_3 , посвідчений секретарем виконкому Гужівської сільської ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області Теребун О.І., та зареєстрований в реєстрі за № 106, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла на випадок своєї смерті земельний пай в КСП «Гужівка» ОСОБА_1 необхідно розуміти так, що спадкодавець ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 дві земельні ділянки на території Гужівської сільської ради (нині Ічнянської міської ради) Ічнянського району Чернігівської області, а саме: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 3,87 га, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 198740, виданого на підставі розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 06 лютого 2003 року № 48, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 194722, виданого на підставі розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 06 лютого 2003 року № 48.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та Ічнянської міської ради Чернігівської області (, міцезнаходження: площа Т.Шевченка, 1, м. Ічня, Чернігівської області, пошт.інд. 16700) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , міце реєстрації: АДРЕСА_4 ) судові витрати по 1051 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 15.04.2021.