КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2208/20
Провадження № 2/552/31/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2021 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтава в складі головуючого судді Миронець О.К., за участю секретаря судового засідання Орламенко А.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідача Дерев`янко Т.Г., Захар`євої М.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я» про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, третя особа ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить поновити строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 16.12.2019 року в частині її звільнення з займаної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» 28.12.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України, поновити її на роботі на посаді лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 28.12.2019 року, стягнути з Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.12.2019 року по 18.05.2020 року у розмірі 22344,04 гривень, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 гривень та судові витрати.

11.08.2020 року позивач збільшила позовні вимоги та просила суд також стягнути на її користь грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2017 та 2018 роки як одинокій матері та середній заробіток за весь час затримки у визначеному експертизою розмірі.

05.03.2021 року позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.12.2019 року по 10.03.2021 року в розмірі 72333,54 гривень, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2017 та 2018 роки як одинокій матері в розмірі 2006,39 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.12.2019 року по 10.03.2021 року в розмірі 72333,54 гривень. Інші вимоги без змін.

01.06.2020 року відповідач подав відзив на позов в якому вказував на те, що Новосанжарське районне лабораторне відділення є структурним підрозділом Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» без права юридичної особи, а отже застосування процедури ліквідації чи реорганізації неможливе. Згідно штатного розпису були скорочені всі посади Новосанжарського районного лабораторного відділення. Фактично Новосанжарське районне лабораторне відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» припинило свою діяльність, але у відповідності до норм діючого законодавства України таке поняття як ліквідація неможливо застосувати до структурного підрозділу. Про таке вивільнення було повідомлено позивача за два місяці та запропоновано інші посади від яких позивач відмовилась. Позивач відмовилась від отримання трудової книжки, вона письмово повідомлялась про необхідність її отримання. Про наявність у позивача статусу одинока мати відповідачу стало відомо лише 21.12.2019 року. В своєму відзиві представник відповідача просив врахувати всі обставини по справі та відмовити в задоволенні позову, оскільки при звільненні ОСОБА_1 не допущено жодних порушень норм трудового законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 надав письмові пояснення аналогічні відзиву відповідача та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 20.05.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ухвали суду від 14.08.2020 року призначено по справі судово-бухгалтерську експертизу.

Відповідно до ухвали суду від 02.02.2021 року відновлено провадження по справі.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з урахування заяви про збільшення позовних вимог та просили суд його задовольнити.

Представники відповідача просили суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у поясненнях.

Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Наказом від 02.01.2013 року №3-К ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень Державної установи «Полтавський обласний лабораторний центр» Держсанепідслужби України» з 02.01.2013 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.

В.о. директора ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» видав наказ від 18.10.2019 року №88 «Про внесення змін до штатного розпису» відповідно до якого з 29.12.2019 року зокрема було передбачено повністю скоротити Новосанжарське районне лабораторне відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України».

Наказом від 23.10.2019 року №91 «Про попередження про вивільнення» передбачено попередити про подальше вивільнення 28.12.2019 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників, зокрема п.1.8.даного наказу передбачено попередити працівників Новосанжарського районного лабораторного відділення.

24.10.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штатної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу, попереджено про подальше вивільнення 28.12.2019 року та відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України одночасно запропоновано переведення на посаду завідувача відділення організації епідеміологічних досліджень та лікаря епідеміолога Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України». Підпис про ознайомлення із попередженням та про наявні вакансії від 24.10.2019 року в наявності. Від запропонованих вакансій ОСОБА_1 відмовилась, про що свідчить розміщений нижче напис «Не згодна на переведення в іншу місцевість».

Листом від 18.12.2019 року ОСОБА_1 також запропоновано переведення на посаду лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних дослідження біологічних факторів ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України».

Наказом від 16.12.2019 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади лікаря-епідеміолога Новосанжарського районного лабораторного відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень 28.12.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1. ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за 15 днів невикористаної щорічної відпустки (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019 року по 28.12.2019 року, 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019 р.). та виплатою вихідної допомоги у розмірі середньо місячного заробітку.

З свідоцтва про народження ОСОБА_4 вбачається, що його матір`ю записана ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів справи витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст.135 СК України надано позивачем роботодавцю 21.12.2019 року о 15.05 год.

Крім того, з весь час роботи позивач не брала відпустку як одинока мати та не користувалась податковою пільгою як одинока мати в період з 02.01.2013 року по 28.12.2019 року.

Отже, на момент винесення наказу від 16.12.2019 року відповідач не мав відомостей про те, що ОСОБА_1 має статус одинокої матері.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач не мав і не має змоги запропонувати позивачу посаду в Новосанжарському районному лабораторному відділенні Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України», оскільки всі штатні посади відділення скорочені. Судом встановлено, що державна установа «Полтавський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України є державною бюджетною неприбутковою установою, уповноваженим органом управління якої є Міністерство охорони здоров`я України. В своєму складі ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» має одинадцять відокремлених структурних підрозділів. Відокремлені структурні підрозділи діють на підставі Положення, мають окремий баланс, поточний рахунок в установах Державного казначейства України, печатку зі своїм найменуванням, власні бланки та інші реквізити, а також проводять оплату товарів, робіт та послуг та виплату заробітної плати своїм працівникам. Новосанжарське районне лабораторне відділення є структурним підрозділом Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» без права юридичної особи, отже застосувати процедуру ліквідації чи реорганізації неможливо. Ліквідація структурного підрозділу юридичної особи не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої структури юридичної особи. Отже, фактично Новосанжарське районне лабораторне відділення Кобеляцького міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛД МОЗ України» припинило свою діяльність.

У разі звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України діють обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників, встановлені статтями 184, 186-1 Кодексу, а саме: вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років у випадках, передбачених частиною другою статті 179 Кодексу), одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда); батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також опікунів (піклувальників), прийомних батьків.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (частина третя статті 49-2 Кодексу).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 зазначається, зокрема, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих їй посад, а залишити її працювати в Новосанжарському районному лабораторному відділенні не має фізичної можливості через скорочення всіх посад, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування наказу. З цих підстав поновлення ОСОБА_1 на роботі є не можливим.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу в день звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу.

В Постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 неодноразово направлялись повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, але позивач навмисно ухилялась від її отримання. Враховуючи дані обставини суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача в тому, що позивач не отримала трудової книжки, а отже вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При припиненні трудового договору з підстави, зазначеної пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку (стаття 44 Кодексу).

Судом встановлено, що згідно особового рахунку за грудень 2019 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 12399,15 гривень в тому числі:1982,10 гривень оклад пропорційно відпрацьованому часу; 455,88 гривень за медичний стаж, 297,31 гривень за шкідливі умови праці, 2670,39 гривень грошова компенсація за 15 днів невикористаної щорічної відпуски (5 днів щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 02.01.2019 року по 28.12.2019 року, 10 днів відпустки, як матері дитини з інвалідністю за 2019 рік, 34,13 гривень індексація заробітної плати, 5218,70 грн. - вихідна допомога, 1740,64 гривень курси, сума до виплати, після проведення обов`язкових утримань становить 9981 гривень. Заробітну плату за першу половину грудня 2019 року в сумі 2100 гривень перераховано на картку ОСОБА_1 17.12.2019 року. Кошти, належні при звільнені в сумі 7881,31 гривня переховано на зарплату картку 24.12.2019 року. Крім того, кошти в сумі 1003,18 гривень, які нараховані як компенсація за 7 днів невикористаної додаткової відпустки як одинокій матері за 2019 рік перераховано на картку ОСОБА_1 20.01.2020 року. Отже, з позивачем проведено всі необхідні розрахунки при звільнені.

Вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення з тих підстав, що позивачем не доведено факту завдання їй моральної шкоди діями відповідача.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають до відшкодування.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СТОРОНИ ПО СПРАВІ:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач Державна установа «Полтавський обласний лабораторний Центр Міністерства охорони здоров`я», місце реєстрації м. Полтава, вул. Ватутіна,35 А, .

Третя особа ОСОБА_3 , робоча адреса АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.04.2021 року.

СУДДЯ МИРОНЕЦЬ О.К.