ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/571/20 Номер провадження 22-ц/814/772/21Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

секретар:Гнатюк О.С.,

за участі: адвоката Сенкевича В.І. в інтересах ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Негребецької М.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокстройгаз»

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Стрельченко Т.Г. (повний текст рішення суду виготовлено 19 січня 2021 року)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальність «Востокстройгаз» про розірвання договору оренди землі, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, в якому просив розірвати договір оренди землі від 06.03.2009 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Востокстройгаз» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1913 га кадастровий номер :00:002:0066.

В обгрунтування позову вказував, що вищезазначена земельна ділянка відповідно до договору оренди землі від 06.03.2009 року орендодавцем ОСОБА_3 , попереднім власником, була передана в оренду ТОВ «Востокстройгаз» на строк 10 років. За час дії цього договору ОСОБА_3 померла.

Згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 06.03.2009 року, зареєстрованої 10.09.2012 року, сторону орендодавця ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю замінено на спадкоємця ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та продовжено строк дії договору до 19.03.2028 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Вказує, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2019 року після померлого ОСОБА_4 прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0066, яка розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначав, що ТОВ «Востокстройгаз» використовує земельну ділянку всупереч екологічним вимогам, внаслідок чого понижується родючість ґрунту.

Крім того, вказує, що відповідач порушує правила сівозміни, що виразилося у висаджуванні на орендованій земельній ділянці сільськогосподарських культур, зокрема соняшника, з порушенням визначеної законодавством періодичності.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Востокстройгаз» про розірвання договору оренди землі задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 06.03.2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Востокстройгаз» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1913 га, кадастровий номер :00:002:0066, яка розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Новосанжарському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10.09.2012 за № 01472, з врахуванням додаткової угоди від 19.03.2018 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Востокстройгаз», державна реєстрація іншого речового права оренди земельної ділянки проведена Драбинівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 12.04.2018 року (номер запису про інше речове право 25776058).

Стягнуто з ТОВ «Востокстройгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 2102 грн.

Стягнуто з ТОВ «Востокстройгаз» на користь ОСОБА_1 7500 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Востокстройгаз», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просило рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що умовами договору оренди не покладено на орендаря обов`язку здійснити розробку проекту землеустрою, щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни, не встановлює порядку і строків вчинення відповідних дій.

Зазначає, що доводи позивача щодо порушення істотних умов договору внаслідок не розроблення вказаного проекту є необгрунтованими.

Крім того, зазначає, що відсутність проекту землеустрою не входить до переліку підстав розірвання договору оренди, зазначених у ст. 24,25 ЗУ « Про оренду землі» та не може бути підставою для розірвання спірного договору.

Також вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів використання спірної земельної ділянки відповідачем не за цільовим призначенням, а саме позивач не скористався правом заявити клопотання про призначення відповідної судової еколого-грунтознавчої експертизи.

29.03.2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує, що посилання апелянта на те, що не розроблення проекту землеустрою не може бути підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки є помилковим, оскільки підставою даного позову є порушення орендарем сівозміни, яке підтверджено належними доказами.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 06.03.2009 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ТОВ «Востокстройгаз» в особі директора ОСОБА_5 , орендодавець передала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, строком на 10 років. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Новосанжарському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 10.09.2012 року за № 01472 (а.с. 6, 7).

Згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 06.03.2009 року, укладеної 19.03.2018 року, сторону орендодавця ОСОБА_3 , у зв`язку із смертю, замінено на спадкоємця ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМА № 503872 від 16.05.2017 року, строк дії договору продовжено до 19.03.2028 року. Крім того, в додатковій угоді уточнено площу земельної ділянки, яка становить 4,1913 га, та зазначено її кадастровий номер :00:002:0066 (а.с. 8).

Також встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1076, спадкоємцем зазначеного в заповіті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку видано зазначене свідоцтво складається з земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0066 площею 4,1913 га, яка розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2019 року, індексний номер витягу 186874063, вищезазначена земельна ділянка з 30.10.2019 року перебуває в приватній власності ОСОБА_1 , номер запису про право власності 33921197 (а.с. 11, 12).

16.12.2019 року позивач звернувся до ТОВ «Востокстройгаз» з проханням повернути йому земельну ділянку для самостійного обробітку (а.с. 13), на що отримав лист-відповідь від 15.01.2020 року, в якому зазначено, що пунктом 40 розділу «Зміна умов Договору і припинення його дії» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання Договору, таким чином строк дії спірного договору закінчується 19 березня 2028 року (а.с. 14).

27.02.2020 року представник позивача, адвокат Сенкевич В.І. звернувся до ТОВ «Востокстройгаз» з проханням «навести фактичний перелік сільськогосподарських культур, які були вирощені на земельній ділянці (земельному масиві, на якому вона розташована), кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0066, за період з 2013 по 2019 роки включно» (а.с. 17), у відповіді на яке йому було відмовлено (а.с. 18).

З наданих позивачем записів, які збереглися після померлого спадкодавця позивача, на земельній ділянці, що розташована на полі № НОМЕР_1 , ТОВ «Востокстройгаз» зібрало врожай таких культур: у 2013 і 2015 роках - зерно пшениці; у 2014 і 2017 роках - зерно соняшника; у 2016 і 2018 роках - зерно кукурудзи (а.с. 19).

Також, ОСОБА_1 оглянувши спірну земельну ділянку в травні 2020 року надав фотокопії останньої з яких вбачається, що відповідач засіяв її соняшником (а.с. 20-24), а у 2019 році було вирощено кукурудзу.

Задовольняючи позов про розірвання договору оренди земельної ділянки, місцевий суд виходив з того, що ТОВ «Востокстройгаз» використовує належну ОСОБА_1 земельну ділянку на власний розсуд, без дотримання державного контролю за користуванням землею, а також не дотримується сівозміни, що призвело до погіршення родючості грунту.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Крім того, ч. 1, 12 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Відсутність проекту землеустрою не входить до переліку підстав розірвання договору оренди, зазначених у ст. ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду землі».

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору.

Пунктом 18 договору встановлено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розробки проекту її відведення, передача земельної ділянки орендарю здійснюється за актом приймання-передачі, який оформлюється у триденний строк з моменту реєстрації даного договору.

Тобто на орендаря не покладається обов`язку здійснити розробку проекту землеустрою, щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни, не встановлює порядку і строків вчинення відповідних дій.

Таким чином, посилання місцевого суду в рішення щодо порушення істотних умов договору внаслідок не розроблення проекту землеустрою, щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни є помилковим.

Частиною 1 ст. 96 ЗК України та ч. 3 ст. 410 ЦК України передбачено, що землекористувач зобов`язаний ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

Зокрема, ст. 96 ЗК України передбачені обов`язки землекористувачів: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки землекористувачів.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ст.ст. 1, 35, 37 Закону України «Про охорону земель», (в редакції, чинній на час укладення договору оренди)родючість ґрунту - це здатність ґрунту задовольняти потреби рослин в елементах живлення, воді, повітрі і теплі в достатніх кількостях для їх нормального розвитку, які в сукупності є основним показником якості ґрунту.

Землекористувачі зобов`язані, зокрема: підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування еколого-безпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів.

З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

Згідно ст. 33 Закону України «Про охорону земель» нормативи оптимального співвідношення земельних угідь встановлюються для запобігання надмірному антропогенному впливу на них, у тому числі надмірній розораності сільськогосподарських угідь. До нормативів оптимального співвідношення земельних угідь належать, зокрема, оптимальне співвідношення земель сільськогосподарського призначення.

Статтею 33-1 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) передбачено, що нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми. Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах визначають структуру посівних площ для різних природно-сільськогосподарських регіонів та перелік установлених культур для вирощування у цих регіонах.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Із справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідачем використовувалась спірна земельна ділянка не за цільовим призначенням чи в спосіб який супечить екологічним вимогам.

Надані позивачем фотокопії земельної ділянки, а також записи попереднього орендодавця, не можуть бути прийняті судом як, належні та допустимі докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, факту істотних порушень з боку відповідача, які б були підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки загальною площею прощею 4,1913 га кадастровий номер :00:002:0066, яка розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також, стороною позивача не заявлялось клопотань про проведення експертизи для підтвердження фактичного погіршення родючості землі.

Таким чином, місцевий суд дійшов помилкових висновків про доведеність позовних вимог, та безпідставно взяв до уваги докази позивача, які є неналежними та необґрунтованими.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позивач є інвалідом 2 групи, витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3153 грн слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокстройгаз» задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2021 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальність «Востокстройгаз» про розірвання договору оренди землі відмовити.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокстройгаз» в розмірі 3153 грн компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 16.04.2021 року