Номер провадження: 22-ц/813/1650/21
Номер справи місцевого суду: 514/257/20
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Артеменка І.А., Дришлюка І.А.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 Кисса В.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

у відкритому судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2020 року про призначення оціночної будівельно-технічної експертизи та судово-психологічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна,-

в с т а н о в и в:

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним, як фізичною особою-підприємцем, та Тарутинською селищною радою укладено договір оренди землі від 15 грудня 2015 року, згідно якого в довгострокову оренду передано земельну ділянку площею 0,0826 га, кадастровий номер :02:001:0292, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, де розміщена автостанція «Тарутине». Рішенням виконкому Татуринської селищної ради №498 від 30 січня 2017 року йому надано згоду на розміщення чотирьох стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності з продажу товарів повсякденного вжитку на території автостанції «Тарутине» за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території орендованої земельної ділянки. 05 травня 2017 року ним здійснено встановлення чотирьох стаціонарних тимчасових споруд з дотриманням вимог паспорту прив`язки реєстраційний номер 59-ППТС, проте тоді ж 05 травня 2017 року ОСОБА_2 , діючи умисно з метою перешкоджання зайняттю підприємницької діяльності, здійснив буксирування транспортним засобом двох стаціонарних тимчасових споруд у вигляді контейнерів шляхом волочіння, чим пошкодив їх цілісність з приведенням у непридатний для подальшого використання стан за цільовим призначенням.

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 124, частиною 1 статті 139 КУпАП. Завдані матеріальні збитки обумовлені вартістю будівельних матеріалів, монтажних робіт, витрат на електроенергію, транспортування, роботи трактору та крану, робіт по демонтажу, іншими допоміжними витратами, а також вартістю встановлення нових стаціонарних тимчасових споруд. Завдана моральна шкода обумовлена фізичними та моральними стражданнями, яких зазнав у зв`язку з незаконними діями ОСОБА_2 ..

Посилаючись на завдання шкоди за вказаних обставин, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на відшкодування матеріальних збитків 281 245,64 грн., моральної шкоди 150 000,00 грн. (а.с.1-4).

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року відкрите провадження у справі справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Під час розгляду справи, 02 квітня 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про призначення оціночної будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити наступне питання «Який розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 , на момент вчинення дій, тобто 05 травня 2017 року, заподіяної внаслідок пошкодження двох стаціонарних ТС у вигляді контейнерів, виготовлених з полегшених металевих конструкцій?»;

клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: «Які індивідуально-психологічні особливості має підекспертна особа ОСОБА_1 ? Чи має підекспертна особа ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин, а саме: заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам внаслідок пошкодження належного майна, протидії підприємницької діяльності в результаті дій ОСОБА_2 , які мали місце 05 травня 2017 року, що привело до пошкодження двох стаціонарних ТС у вигляді контейнерів, виготовлених з полегшених металевих конструкцій і як наслідок цього порушення актуальних життєвіх планів, погіршення можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив? Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 ? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)? Якщо ОСОБА_1 у ситуації, що досліджується за справою завдані страждання (моральна шкода), який орієнтовний розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?».

В обґрунтування клопотань зазначив, що він є фізичною особою підприємцем, на підставі рішення Тарутинської селищної ради від 03 грудня 2015 року між ним та Тарутинською селищною радою укладений договір оренди землі від 15.12.2015р., згідно якого йому передана у довгострокову оренду земельна ділянка площею 0.0826 га, кадастровий номер :02:001:0292, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, де розташована автостанція «Тарутине», яка належить йому, і де він займається підприємницькою діяльністю.

Рішенням виконкому Тарутинської селищної ради №498 від 30.01.2017р. йому на підставі ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 2.2 Порядку №244 надано згоду на розміщення чотирьох стаціонарних тимчасових споруд (далі ТС) для провадження підприємницької діяльності торгівельних павільйонів з продажу товарів повсякденного вжитку на території автостанції Тарутине (далі АС Тарутине) за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території орендованої ним земельної ділянки.

Сектором містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської РДА Одеської області 08 лютого 2017 року йому, як замовнику, видано паспорт прив`язки чотирьох стаціонарних ТС реєстраційний номер НОМЕР_1 на території автостанції за зазначеною адресою, строком дії до 08 лютого 2019 року.

05 травня 2017 року позивачем здійснено встановлення чотирьох стаціонарних ТС з дотриманням вимог паспорту прив`язки реєстраційний номер 59-ППТС.

05 травня 2017 року біля 08:00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «NISSAN» по вул. Спуск Добровольського смт Тарутине, діючи умисно, з метою перешкоджання йому займатись підприємницькою діяльністю, здійснив буксирування двох стаціонарних ТС у вигляди контейнерів, виготовлених з полегшених металевих конструкцій, шляхом волочіння, чим пошкодив їх цілісність і привів в непридатність для подальшого використання за цільовим призначенням.

Зазначені ним обставини підтверджуються: оглядом місця події; відеоматеріалами з місця події; постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 01 червня 2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 139 КУпАП тощо.

Згідно розрахунку шкода завдана належному йому майну складає 281 245 (двісті вісімдесят одна тисяча двісті сорок п`ять) гривень 64 копійки. Вона визначається вартістю будівельних матеріалів, монтажних робіт, витрат на електроенергію, транспортування, роботи трактору та крану, робіт по демонтажу, іншими допоміжними витратами, а також вартістю встановлення нових стаціонарних ТС.

Внаслідок фактичного позбавлення його власного майна в результаті протиправних дій ОСОБА_2 йому була спричинена також моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях, емоційному дискомфорті, пов`язаним з усіма цими подіями, порушенням звичного життєвого укладу його сім`ї, оскільки вони змушені відстоювати власні інтереси, звертатися за правовою допомогою, витрачати свій особистий час на проведення правових заходів. Були порушенні актуальні життєві плани, погіршення можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Обставини того дня, є вкрай психотравмуючими для нього та до теперішнього часу викликають сильні хвилювання та переживання. Він досі відчуває почуття приниження гідності, образи, досади, обурення цинічною, неадекватною поведінкою правопорушника. Щоденні спогади та думки постійно повертають його у ті події, чим викликають сильні душевні страждання та емоційну напругу. Він постійно відчуває тривогу та страх через те, що це знову може повторитися. Негативні переживання та тілесні реакції при спогадах, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, дратівливість почали постійно в нього проявлятись. Наслідки події, що сталася, дотепер забирають багато часу, енергії, сил для їх подолання і обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на лікування, відновлення нормального психічного стану і вибудовування плану майбутнього життя.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Кисса В.І. в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2020 року клопотання позивача про призначення оціночної будівельно-технічної експертизи та судово-психологічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна задоволено.

Суд призначив по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна судову будівельно-технічну експертизу, для вирішення якої поставлено наступне питання:

«Який розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 , на момент вчинення дій, тобто 05 травня 2017 року, заподіяної внаслідок пошкодження двох стаціонарних ТС у вигляді контейнерів, виготовлених з полегшених металевих конструкцій?»;

Також суд призначив по даній цивільній справі судово-психологічну експертизу, для вирішення якої поставлені наступні питання:

«Які індивідуально-психологічні особливості має підекспертна особа - ОСОБА_1 ?

Чи має підекспертна особа - ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин, а саме: заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам внаслідок пошкодження належного майна, протидії підприємницької діяльності в результаті дій ОСОБА_2 , які мали місце 05 травня 2017 року, що привело до пошкодження двох стаціонарних ТС у вигляді контейнерів, виготовлених з полегшених металевих конструкцій і як наслідок цього порушення актуальних життєвіх планів, погіршення можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив?

Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 ? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?

Якщо ОСОБА_1 у ситуації, що досліджується за справою завдані страждання (моральна шкода), який орієнтовний розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?».

Проведення судової будівельно-технічної експертизи та судово-психологічної експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, мотивуючи тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

За правилами, передбаченими статтями 102104, 107 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експерта установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з врахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу, (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У разі необхідності суд може заслухати експерта щодо формулювання питання, яке потребує з`ясування, та за його клопотанням дати відповідні роз`яснення щодо поставлених питань. Суд повідомляє учасників справи про вчинення зазначених дій, проте їх неявка не перешкоджає вчиненню цих дій.

У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями.

Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Задовольняючи клопотання про призначення оціночної будівельно-технічної та судово-психологічних експертиз, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта є одним із доказів щодо вирішення розміру матеріальної шкоди, вирішення зазначеного має суттєве значення для з`ясування обставин справи та враховуючи, що в матеріалах цивільної справи відсутній висновок експерта з приводу питань, які поставив позивач ОСОБА_1 в заявленому ним клопотанні є необхідність у призначенні оціночної будівельно-технічної експертизи.

В рішенні Верховного Суду від 27.09.2017р. по справі №6-1435цс17 наведено, що підставою виникнення обов`язку відшкодувати моральну шкоду є правопорушення. У клопотанні про призначення судово-психологічної експертизи, з огляду на предмет спору, зокрема встановлення наявності та розміру моральної шкоди, наведені обставини, що підлягають дослідженню та мають значення для справи щодо особливостей протікання психічних процесів і пов`язаних з ними станів ОСОБА_1 у період протиправних дій відповідача ОСОБА_2 та для з`ясування яких необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право та без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, виходячи з наведеного.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень, а перевірка вказаних обставин має значення для правильного вирішення спору, суду першої інстанції необхідно було перевірити, чи дійсно вказаний доказ стосується предмету доказування по справі та чи дійсно з`ясування певних обставин позову потребує спеціальних знань.

У пункті 2 постанови Пленуму «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30 травня 1997 року (з відповідними змінами та доповненнями) Верховний Суд України, роз`яснив судам на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду (зокрема щодо вини, неосудності чи недієздатності особи тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 18 травня 2020 року вже задовольнялись клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення оціночної будівельно-технічної та судово-психологічних експертиз (а.с. 148-150).

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 18 травня 2020 року в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 18 травня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 170-172).

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд при призначені експертиз не виконав вимоги статті 107 ЦПК України щодо збирання матеріалів, необхідних для проведення експертизи; в ухвалі суду про призначення експертиз у порушення вимог частини 1 статті 104 ЦПК України не зазначено підстави проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Проте, при повторному призначенні судових експертиз суд першої інстанції не виконав в повному обсязі викладені у постанові Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року недоліки.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, що «… суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасуванні ухвали суду першої інстанції з передачею питання про призначення експертиз на новий розгляд.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У пункті 3 постанови №11 Пленуму «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних, і справ про адміністративні правопорушення» від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що, розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з`ясування і застосування норм іноземного права.

При цьому судам слід виходити з того, що така обставина, як розгляд цивільної справи судами різних інстанцій не може сама по собі свідчити про її складність.

Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у зв`язку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов`язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Оцінюючи поведінку органів державної влади (насамперед суду), слід враховувати своєчасність призначення справи до судового розгляду; проведення судових засідань у призначений час; строки виготовлення суддею мотивованого судового рішення та направлення його особам, які брали участь у справі; повноту здійснення суддею контролю за виконанням працівниками апарату суду своїх службових обов`язків, у тому числі щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату та місце судового засідання; своєчасне виготовлення журналу судового засідання та протоколу про окремі процесуальні дії; повноту і своєчасність прийняття суддею заходів щодо учасників процесу та інших осіб у сфері здійснення правосуддя, направлених на недопущення їх процесуальної недобросовісності і процесуальної тяганини у справі, зокрема, щодо контролю за строками проведення експертизи; своєчасну видачу виконавчого документа та направлення його до органу, уповноваженого виконати судове рішення.

Оцінюючи характер процесу та його значення для заявника, слід враховувати важливість предмета розгляду та ступінь ризику для заявника, наприклад, якщо йдеться про справи, що потребують оперативного прийняття рішення; трудові справи; справи, що пов`язані зі станом здоров`я заявника; справи щодо опіки над дітьми тощо.

З матеріалів справи вбачається, що дана справа знаходиться в провадженні Тарутинського районного суду Одеської області з 26 лютого 2020 року, тобто із порушенням розумного строку розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 15 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

І.А.Артеменко

А.І.Дришлюк