Провадження №2/522/2852/21
15 квітня 2021 року м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справ в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , а саме, 1/3 частки квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КЕВ Одеського району від 22.12.1997 року, зареєстрованого в ОМТБІ та РОН 04.03.1998 року та вчинено запис у реєстрову книгу за №2062 стор.21 кн.269 пр; 1/6 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2007 року, виданого державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. за реєстровим номером 5-955, спадкова справа №602/06, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером №17137851, номер запису 2062 в кн..599 пр-31, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14378884, виданого КП ОМБТІ та РОН» 26.04.2007 року; 1/2 частки квартири на підставі договору дарування від 30.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Курнас І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1060. В зазначеній квартирі також зареєстровані донька позивачки ОСОБА_4 та інші особи, а саме - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З моменту набуття права власності на всю квартиру, позивачка сплачує всі комунальні платежі, проте, між сторонами будь-яких домовленостей, договорів оренди, інших угод не укладалось. З 01.01.2017 року по теперішній час відповідачі в квартирі не проживають, їх власних речей в квартирі немає, вони не несуть будь-яких зобов`язань по оплаті комунальних послуг та поточних ремонтів житла, на даний час їх місцезнаходження позивачці не відомо. Реєстрація відповідачів в даній квартирі чинить позивачці перешкоди в розпорядженні своєю власністю, крім того призводить до додаткових витрат за комунальні послуги, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом.
До суду 23.09.2020 року надійшли відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачів.
Ухвалою суду від 08.10.2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання на 04.11.2020 року.
У судове засідання призначене на 04.11.2020 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 01.12.2020 року.
У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. на лікарняному, розгляд справи призначений на 01.12.2020 року відкладено на 18.01.2021 року.
У судове засідання призначене на 18.01.2021 року з`явилася представник ОСОБА_1 - адвокат Оксюта М.О., позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, та зазначила, що ОСОБА_1 є власником всієї спірної квартири та зареєструвала своїх друзів, однак на протязі останніх трьох років відповідачі в спірній квартирі не проживають, їх місцеперебування позивачці невідомо. Також зазначила, що є відомості, що відповідачі виїхали за межі України. Чи є відповідачі громадянами РФ їй невідомо, тільки знає, що останні мали посвідку на постійне проживання.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
По справі оголошено перерву до 23.02.2021 року з метою надання документів щодо підтвердження права власності та надання часу для належного оформлення акту.
У судове засідання призначене на 23.02.2021 року ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву, якою просила долучити до матеріалів справи Акт про не проживання відповідачів, також просила справу розглядати за її відсутністю за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Розгляд справи відкладено на 15.04.2021 року.
У судове засідання призначене на 15.04.2021 року ОСОБА_1 не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява щодо розгляду справи за її відсутністю.
У судове засідання відповідачі не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не надано.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 15.04.2021 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою 223318065 від 09.09.2020 року (а.с.43).
Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого КЕВ Одеського району 22.12.1997 року за НОМЕР_3, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН 04.04.1998 року, записано в реєстрову книгу за №2062 стор.21 кн.269 пр, ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2007 року, виданого державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. за реєстровим номером 5-955, спадкова справа №602/06, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером №17137851, номер запису 2062 в кн..599 пр-31, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14378884, виданого КП ОМБТІ та РОН» 26.04.2007 року, ОСОБА_1 є власником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м (а.с.15).
На підставі договору дарування від 30.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Курнас І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1060, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м (а.с.12-13).
В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_4 , також в квартирі з 2015 року зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є членами сім`ї позивачки, що підтверджується довідкою №168 від 07.09.2020 року (випискою із домової книги про склад сім`ї та реєстрації), виданою ОСББ «Ботанічний, 4» (а.с.19).
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 15.09.2016 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 20.06.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №765, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.7).
Той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі з 01.01.2017 року підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , наданими у судовому засіданні 18.01.2021 року.
Також факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 понад 4 роки та відсутність в спірній квартирі їх особистих речей підтверджується Актами про не проживання від 10.09.2020 року та 02.02.2021 року, складених сусідами житлового будинку АДРЕСА_2 , та завіреному ОСББ «Ботанічний» (а.с.19, 53, 54).
У судове засідання з`явилася свідок ОСОБА_9 , яка пояснила, що фактично проживає в спірній квартирі, позивачка є її донькою, яка десь 5 років тому зареєструвала у своїй квартирі дівчину ОСОБА_3 та її знайомого, так як ОСОБА_3 мала намір здавати іспити до вступу у ВУЗ, але в квартирі не проживали. Знає, що вони обидва знімали житло. Понад 3 років тому вона залишила свої речі, та поїхала додому, відповідача по справі взагалі ніколи не бачила. На теперішній час їй невідомо, де вони проживають, речей відповідачів в квартирі не має.
У судове засідання з`явилася свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_4 , знає позивачку та її родину, ОСОБА_9 є її подругою. На протязі останніх 4 років в квартирі проживає тільки позивачка та її матір, відповідачів в квартирі ніколи не бачила.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі №6-709цс16, згідно з положеннями ст.391 ЦК України, лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
При цьому судом встановлено, що відповідач не є власником спірної квартири.
Відповідно до частини першої 383 ЦПК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі за згодою власника і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідачів тимчасово на період здачі іспитів для вступу у ВУЗ.
За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ніколи фактично не проживав та не проживає на даний час у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, оскільки в цій квартирі він був лише зареєстрований, тобто він ніколи не був та не є членом сім`ї позивача.
Оскільки відповідачі у справі, не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язані, тобто право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Факт реєстрації відповідачів у квартирі, що на праві власності належить позивачу, створює останньому безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, при цьому, враховуючи вищевикладене, право відповідачів на житло саме в цій конкретній справі не є порушеним.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Виходячи з вказаного вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі АДРЕСА_1 більше 4 років, речей відповідачів в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.
Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.
Керуючись ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391,406 ЦК України, ст.ст.4, 12, 19, 76-81, 89, ч.2 ст. 247, ч.4 ст. 223, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 353-354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідка на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_2 від 13.07.2015, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 15.04.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.