КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5123/2021 Д оповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 вересня 2000 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

В шлюбі у сторін народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.

Позивач посилається на те, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей, не бере участь у їх вихованні.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього недієздатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у грошовій сумі 2000 грн., або у розмірі 1/3 від всього заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дати подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 3000 грн. або у розмірі 1/3 від усього заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього недієздатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 від всього заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дати подання позовної заяви від 01 грудня 2020 року на строк інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 від всього заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дати подання позовної заяви від 01 грудня 2020 року до досягнення повнолітня.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно необґрунтоване та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 дійсно не отримує пенсійного забезпечення як інвалід дитинства.

Ухваливши рішення про задоволення позову, судом не було встановлено дійсного майнового стану сторін спору, не з`ясовано дійсних потреб дитини, не з`ясовано майновий стан відповідача, зокрема його можливість сплачувати 66% від доходу у якості аліментів на утримання синів, не з`ясовано потребу молодшої дитини у забезпеченні аліментами у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, не з`ясовано наявність чи відсутність на утриманні відповідача інших утриманців.

Зазначає, що окрім двох синів, він є батьком неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра проживає з ним та перебуває на його утриманні.

Крім цього, на його утриманні перебуває його мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , котра є інвалідом другої групи.

Відповідач вважає за можливе визнати позов частково у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, що підлягатимуть стягненню на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 .

Просив, змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, з дня пред`явлення позову і до досягнення сином 18 річного віку.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, посилаючись на те, що скаржник надав до матеріалів справи документи, стосовно того, що його матір є інвалідом ІІ групи, але не надав доказів того, що саме на його утриманні перебуває ОСОБА_6 .

Старший син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаю разом з матір`ю, ОСОБА_2

ОСОБА_3 страждає вродженою аномалією головного мозку - мікроцефалія. Він перебуває на обліку в КУОЗ ВО в/о внаслідок психоневрологічного захворювання, оскільки не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, в результаті чого потребує посторонньої опіки.

ОСОБА_2 за тимчасовим місцем проживання звернулась до суду із заявою про визнання громадянина недієздатним, та 05 лютого 2020 року Комінтернівський районний суд м. Воронежа Російської Федерації визнав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

На підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Воронежа від 05 лютого 2020 року, яке вступило в законну силу 13 березня 2020 року, Адміністрацією міського округу міста Воронежа Управи Комінтернівського району міського округу міста Воронеж Розпорядженням від 19 червня 2020 року №297 «Про встановлення опіки над ОСОБА_3 » призначено ОСОБА_2 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 непрацездатна, дохід не отримує, оскільки доглядає за недієздатним сином, пенсії на дитину-інваліда не отримує, а також утримує та доглядає молодшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року є законним та обґрунтованим.

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 30 вересня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

В шлюбі у сторін народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.

21 грудня 2012 року рішенням Іванківського районного суду Київської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка, посилалась на такі обставини, що позивач та відповідач проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою, усі обов`язки щодо утримання та їх виховання несе заявниця самостійно.

Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей.

Старший син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з самого дитинства страждає вродженою аномалією головного мозку - мікроцефалія, перебуває на обліку в КУОЗ ВО В/о внаслідок психоневрологічного захворювання, оскільки не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, в результаті чого потребує постійної посторонньої опіки та догляду.

ОСОБА_2 , за тимчасовим місцем проживання звернулась до суду з заявою про визнання громадянина недієздатним.

05 лютого 2020 року Комінтернівський районний суд м. Воронежа Російської Федерації задовольнив заяву у справі №2-674/2020 та визнав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

На підставі Рішення Комінтернівського районного суду міста Воронежа від 05 лютого 2020 року в справі №2-674/2020 «Про визнання громадянина недієздатним», яке вступило в законну силу 13 березня 2020 року, Адміністрацією міського округу міста Воронежа Управи Комінтернівського району міського округу міста Воронеж Розпорядженням від 19 червня 2020 року №297 «Про встановлення опіки над ОСОБА_3 » призначено ОСОБА_2 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує на те, що вона є непрацездатною, дохід не отримує, оскільки доглядає за недієздатним сином ОСОБА_3 , пенсії на дитину-інваліда не отримує, а також утримує та доглядає молодшого сина ОСОБА_9 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього та на повнолітнього недієздатного сина у розмірі 1/3 частини від усього заробітку (доходу) відповідача, що буде достатнім для матеріального забезпечення дітей.

Колегія суддів не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, оскільки воно не ґрунтується на матеріалах справи, а також не узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За правилами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Така матеріальна допомога може надаватися батьками в добровільному порядку або після звернення до суду з відповідною позовною заявою. Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності.

Відповідно до вимог ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію по інвалідності з дитинства. Термін дії посвідчення до 15 березня 2019 року.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження інвалідності ОСОБА_3 після 15 березня 2019 року на території України. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 соціальних виплат з відповідних компетентних органів України.

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 соціальних виплат з відповідних компетентних органів Російської Федерації, де він зараз з матір`ю проживає.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Даючи оцінку встановленим обставинам справи та доказам в їх сукупності, врахувавши вимоги, ст.ст.141,180,182 СК України, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача.

У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись: ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса тимчасового проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/4 від усього заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба