КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 756/13669/19

провадження № 22-ц/824/5785/2021

07 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року у складі судді Жука М. В.,

встановив:

09.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Посилалась на ті підстави, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2004, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року.

У період шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час проживання в шлюбі з відповідачем ними за спільні кошти було придбано автомобіль маркиCHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 09.09.2008 було зареєстровано за відповідачем.

Зазначала, що відповідач відмовляється надати вказаний автомобіль в її користування, згоди про його поділ між ними досягнуто не було.

Відповідно до популярного автомобільного сайту «auto.ria.com» ринкова вартість спірного автомобіля становить близько 150 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 60, 61,63,68-71 СК України, просила суд визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки CHEVROLET AVEO, СЕДАН-В, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1498 см. куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова: НОМЕР_2 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості його 1/2 частки в розмірі 75 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна подружжя право власності на вказаний автомобіль залишено за ОСОБА_2 .

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 73 862, 20 грн грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, 700 грн судового збору, а всього 74 562 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній сказі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача 73 862, 20 грн грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя та 700 грн судового збору, а всього 74 562,20 грн.

Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково в сумі 20 620 грн, в задоволенні в частині стягнення з нього коштів в сумі 54 380 грн відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №66/37.10.20 від 19.10.2020, ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, седан-В, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 47 000 грн.

Виходячи з ринкової вартості спірного автомобіля, він визнав позов частково, в сумі 20 620 грн, як компенсацію вартості 1/2 його частини.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дослідивши вказаний звіт про оцінку, виходив з середньої ринкової ціни продажу (пропозиції) ідентичного колісного транспортного засобу (147 724 грн 40 коп.), тоді як дійсна (ринкова) вартість спірного автомобіля визначена в сумі 41 239,62 грн.

При цьому суд першої інстанції підмінив поняття середньої ринкової ціни продажу (пропозиції) ідентичного колісного транспортного засобу та поняття ринкової вартості спірного автомобіля, що призвело до прийняття невірного, несправедливого та незаконного рішення.

Позивач у разі незгоди з наданою відповідачем оцінкою спірного автомобіля мала можливість замовити відповідну товарознавчу експертизу, проте таким правом не скористалась.

Висновок суду першої інстанції про те, що знецінення спірного автомобіля відбулося під час користування ним відповідачем є лише припущенням. Спірний автомобіль майже дев`ять років використовувався в інтересах сім`ї та перебував в їх спільному користуванні. Знецінення автомобіля не було раптовим, а є наслідком його тривалого спільного користування сторонами.

Судом першої інстанції не враховано та не надано оцінку тим фактичним обставинам, що ринкова вартість автомобіля визначалась двічі. В січні 2018 року, в межах справи №752/14521/17, що перебувала у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, ринкова вартість автомобіля була визначена в сумі 41 239,62 грн, а в жовтні 2020 року, в межах даної справи, в сумі 41 239,62 грн. Судом безпідставно не враховано знецінення майна, яке по суті формує його дійсну ринкову вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року без змін.

Зазначила, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що суб`єкт оціночної діяльності при визначенні ринкової вартості спірного автомобіля спочатку визначив його середню ринкову ціну, яка становить 147 724 грн 40 коп., від якої відняв 83 537 грн 50 коп. вартості відновлювального ремонту та необхідних для ремонту матеріалів. В судовому засіданні відповідач визнав, що користувався спірним автомобілем після розлучення з позивачем, мав аварію з іншим учасником руху, з цього приводу відбувся суд, проте відповідачем ремонт не проведено.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Сеньок О. А. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Галич О. М. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що з 06 березня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року.

Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстровано за відповідачем та перебуває у володінні останнього.

Сторони погодились про поділ вказаного автомобіля шляхом залишення його у власності відповідача зі сплатою позивачу компенсації вартості 1/2 частки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до звіту №66/37.10.20 від 19 жовтня 2020 року про оцінку колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП " ОСОБА_4 ", ринкова вартість наданого для дослідження КТЗ на момент пошкодження становить 147 724,40 грн, вартість його відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ складає 83 587,50 грн, ринкова вартість на дату оцінку складає 41 239,62 грн (а.с. 76-81).

При визначенні розміру компенсації частки позивача у спільному рухомому майні подружжя в сумі 73 862 грн 50 коп. (147 724, 40 грн :2), суд першої інстанції правильно виходив з того, що знецінення спірного транспортного засобу відбулося під час користування ним відповідачем, а тому вартість його відновлювального ремонту не підлягає врахуванню при визначенні ринкової вартості автомобіля на момент поділу.

Доводи апеляційної скарги про те, що знецінення автомобіля не було раптовим, а є наслідком його тривалого спільного користування сторонами є необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції визнав, що після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем, він був одноосібним володільцем спірного автомобіля. Приблизно у 2016 році сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було його пошкоджено. Не заперечував, що було прийнято судове рішення, за яким страхова компанія зобов`язана була відшкодувати вартість ремонту пошкодженого автомобіля, при цьому йому було запропоновано звернутися на СТО, визначити обсяг пошкоджень та його вартість, проте він цього не зробив, суму страхового відшкодування не отримав.

З огляду на те, що після припинення шлюбних стосунків між сторонами позивач не користувалась спірним майном, його вартість істотно зменшилась внаслідок отриманих пошкоджень у дорожньо-транспортній пригоді за участю відповідача, останній не скористався своїм правом отримати страхове відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові наслідки знецінення спірного майна після його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді повинні бути покладені на відповідача.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції підмінив поняття середньої ринкової ціни продажу (пропозиції) ідентичного колісного транспортного засобу та поняття ринкової вартості спірного автомобіля не може слугувати підставою для висновку про помилковість висновків суду при вирішенні справи по суті пред`явлених позовних вимог.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, є справедливим, підстави для його скасування судом апеляційної інстанції не встановлені.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк