Справа № 456/53/20
Провадження № 2/456/457/2021
РІШЕННЯ

іменем України

12 квітня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

секретар судового засідання Свержинська І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 , -

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 09 червня 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 26 грудня 2019 року позивачкою подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. За час проживання у шлюбі, а саме 04 вересня 2018 року ними було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира набута на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.09.2018 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2018 року. Зазначена квартира була придбана подружжям за спільні кошти та оформлена на відповідача, оскільки на момент вчинення правочину потреби оформляти їх на двох покупців не було, а нотаріус роз`яснив, що незалежно від того, хто буде виступати стороною договору, квартира буде спільною власністю подружжя.

Позивачка просить визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину цієї квартири.

29.05.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 покликається на те, що 09 червня 1994 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 26 грудня 2019 року позивачем було подано заяву про розірвання шлюбу. За час шлюбу, він вкладав чималі кошти та працю у будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначає, що за власні кошти, було придбано меблі та будматеріали, проведено будівельно-ремонтні роботи з переобладнання та реконструкції вищевказаного будинку та приведення до ладу прибудинкової території. Весь вільний від основної роботи час ОСОБА_2 проводив у селі, оскільки, розумів, що все це робить для сім`ї. Вважає, що ці неподільні покращення мають бути враховані при поділі спільного сумісного майна подружжя та визначенні часток майна подружжя. Досягнення консенсусу між ним та ОСОБА_1 щодо даного питання не стало можливим, тому звертається до суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_2 просить прийняти зустрічний позов, визнати будинок, що знаходиться по АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку цього будинку.

Представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Шлянта Н.Р. подано відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.80-82), в обґрунтування якого покликаючись на те, що

ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення реконструкції, ремонту спірного об`єкта майна, належного на праві особистої приватної власності відповідачеві та набутого останньою до шлюбу, за рахунок сумісних коштів як подружжя, їх сумісної трудової діяльності, у тому числі позивачем за зустрічним позовом не доведено його участь у реконструкції будинку та істотному збільшенні його вартості, який зроблений ним внесок та чи є він значним в такому розумінні, що б визначав можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам факт перебування позивача за зустрічним позовом в шлюбі з відповідачем на момент здійснення таких покращень спірного об`єкта майна, який перебував в одноособовій приватній власності відповідача, не є достатньою підставою для визнання спільним майном подружжя.

Право власності на житловий будинок було набуто відповідачем за зустрічним позовом на підставі договору дарування, та в період до реєстрації шлюбу з позивачем. Відповідач не заперечує того факту, що за період спільного проживання в будинку проводились ремонтні роботи. Участь у проведенні ремонтних робіт, утриманні житлового будинку та прибудинкової території в період спільного проживання з власником, було прямим обов`язком позивача за зустрічним позовом. Також зазначає, що ОСОБА_2 роботи по реконструкції спірного будинку мали місце, проте, проводилися самочинно, без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт і на даний час реконструкцію будинку не введено в експлуатацію та не зареєстровано. Оскільки, самочинно збудована добудова до спірного житлового будинку не є об`єктом права власності як нерухоме майно та поділу, як нерухоме майно, не підлягає. Більше того, така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності, що є неприпустимим. Таким чином, житловий будинок не відноситься до спільного майна подружжя, а вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.85-88), в обґрунтування якого покликаючись на те, що позовні вимоги є надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону, а відтак не підлягають задоволенню. Зазначає, що квартира, яка є предметом позову була придбана за власні кошти, а також й те, що під час перебування у шлюбі ремонтні роботи у будинку та покращення були проведені його силами та за особисті кошти. Крім того, покликається на мотиви, викладені в зустрічній позовній заяві та просить суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шлянта Н.Р. позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю, покликаючись на викладені у позові обставини та просять суд позов задовольнити. Заперечили з приводу задоволення зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, суду пояснив, що квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ., було придбано за кошти надані мамою відповідача, яка продала будинок та просить відмовити в позові, зустрічну позовну заяву просив задоволити покликаючись на викладені у позові обставини.

Заяви, клопотання учасників справи.

Представником позивача ОСОБА_3 подано:

заяву про не заперечення про відкладення розгляду справи (а.с.34);

заяву про відкладення розгляду справи (а.с.153).

Відповідачем ОСОБА_2 подано:

заяву про відкладення розгляду справи(а.с.27, 33);

клопотання про витребування доказів (а.с.59-63);

заяву про поновлення строків на подання зустрічної позовної заяви (а.с.68-69);

заяву про виклик свідків (а.с.89-90);

клопотання про забезпечення доказів (а.с.91-93).

Представником відповідача ОСОБА_4 подано:

клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.64);

заяву про відкладення розгляду справи (а.с.97);

заяву про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.149).

Процесуальні дії у справі.

10.01.2020 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 18).

Ухвалою від 23.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19-20).

Ухвалами судового засідання від 13.04.2020, 01.06.2020 відкладено розгляд справи (а.с.35).

Ухвалою судового засідання від 30.12.2020 задоволено заяву позивача за зустрічним позовом про забезпечення доказів (а.с.104-105).

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб 09.06.1994 у Моршинській селищній Раді Львівської області, актовий запис №16. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на « ОСОБА_1 ». Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.06.1994 серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 04.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3034, а також Витягу про державну реєстрацію прав від 04.09.2018 квартира за номером АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.10-12).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_6 02.07.1988 року цілий житловий будинок з господарськими спорудами (договір дарування посвідчений Стрийською районною держконторою 02.07.1988, реєстр.№1602) (а.с.117-134).

Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. 10.11.2020 свідок ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_2 знає давно, ще з часів навчання у Львівському політехнічному університеті. Проживаючи в АДРЕСА_3 ОСОБА_2 здійснював будівельні роботи в господарстві де він проживав. Зазначив, що у 2014 році він з ОСОБА_2 їздили в м.Калуш де він за власні кошти придбав будматеріали. Також він допомагав йому у перекритті літньої кухні, стодоли. В подальшому приходячи в гості він бачив як ОСОБА_2 проводив ремонтні роботи в даному господарстві (а.с.150).

Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. 10.11.2020 свідок ОСОБА_10 повідомив, що знає ОСОБА_2 вже більше 15-ти років. Неодноразово допомагав йому в облаштуванні прибудинкової території його господарства, що знаходиться в селі Лисовичі Стрийського району та неодноразово на своєму транспорті їздив в м.Стрий за будівельними матеріалами де ОСОБА_2 за власні кошти купляв їх. Крім цього, йому відомо, що ОСОБА_2 за час проживання в селі за власні кошти побудував гараж, підсобне приміщення, огорожу, альтанку з гойдалкою, посадив декоративні газонні саджанці (а.с.151).

Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. 10.11.2020 свідок ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_2 знає давно, з часу як він переїхав проживати в АДРЕСА_3. Приблизно 1998 -1999 рр. особисто допомагав йому перекривати тамбур при вході до хати. За виконану роботу ОСОБА_2 розрахувався з ним власними коштами. Крім цього, допомагав йому у перекритті літньої кухні, стодоли, стайні. На протязі тривалого часу бачив що ОСОБА_2 проводив ремонтно-будівельні роботи в даному господарстві (а.с.152).

Відповідно до довідки №08-10вих-422 від 29.01.2021 виданої КНП "Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова" ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії (а.с.154).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з поділом спільного майна подружжя.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Такими даними можуть бути показання свідків.

Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, тлумачення даної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №662/1069/17.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 22, 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказане майно набуте сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, хочстороною договору та право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що частки позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частини за кожним із співвласників.

Вищезазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірної квартири ОСОБА_2 за його особисті кошти останнім не надано і таких судом не здобуто.

Враховуючи вищевикладене, в своїй сукупності позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя підлягають до задоволення повністю.

Що стосується вимог зустрічного позову, то суд зазначає наступне.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Судом встановлено, що будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_3 відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 набула на підставі договору дарування 02.07.1988 року, тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Тому, участь у проведенні ремонтних робіт, утриманні житлового будинку та прибудинкової території в період спільного проживання з власником, було прямим обов`язком позивача за зустрічним позовом. Також суд зауважує, що суми коштів на проведення будівельно-ремонтних робіт будинку не підтверджені ОСОБА_2 .

Судом встановлено і це підтвердили сторони по справі, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 проводились роботи по реконструкції спірного будинку, проте такі проводилися самочинно, без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт і на даний час реконструкцію будинку не введено в експлуатацію та не зареєстровано. Згідно з ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Самочинно збудована добудова до спірного житлового будинку не є об`єктом права власності як нерухоме майно та поділу, як нерухоме майно, не підлягає. Крім цього позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що такі роботи він проводив за власні кошти. Також позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що вказане спірне майно покращилося чи збільшилось в результаті його особистого вкладу.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю слід відмовити за його недоведеністю.

З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України, судові витрати у сумі 3815,73 грн підлягать стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

На підставі статей 105, 110, 112 СК України та статей 368,372 ЦК України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3815,73 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 16 квітня 2021 року.

Головуючий суддя В. М. Бораковський