Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2383/20
Провадження № 2/553/280/2021
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Яковенко В.С., представника позивача Посенко А.О., відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в:

ПРОЦЕДУРА:

11.11.2020 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду із згаданим позовом (а.с.2), в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за надані послуги з теплопостачання у сумі 32645,72 грн та понесені судові витрати у сумі 2102 грн.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що відповідачам надаються послуги з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Взаємовідносини позивача та відповідачів урегульовані договором від 17.08.2017 за умовами якого, боржники зобов`язувались оплачувати спожиті послуги до 20 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим. Розмір плати за надані послуги становить 1596,93 грн/Гкал за послугу централізованого опалення протягом опалювального періоду та 89,54 грн/куб.м. за послугу з централізованого постачання гарячої води. Боржники обов`язок по оплаті спожитих послуг теплопостачання виконували не належно, у зв`язку з чим, за період з 01.11.2014 по 01.10.2020 утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 22785,37 грн, нарахований індекс інфляції за період з 21.12.2014 по 01.10.2020 становить 7082,54 грн, а 3% річних 2777,81 грн. Посилаючись на норми ст.ст.525,526 ЦК України позивач прохає стягнути вказаний розмір заборгованості з відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою суду від 02.12.2020 (а.с.26) позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

23.12.2020, у встановлений судом строк, до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву (а.с.33-43) , в якому остання прохала відмовити позивачу у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 по 01.10.2017 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Одночасно у наданому відзиві відповідач ОСОБА_1 прохала стягнути в солідарному порядку з неї та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість в розмірі 6670,58 грн, 830,26 грн інфляційних витрат та 3% річних у сумі 589,32 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 1000 грн.

Заперечення проти позову вмотивовані відповідачем ОСОБА_1 пропуском ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» строків позовної давності. Посилаючись на норми ст.ст.256, 257, 261, 266, 267 ЦК України відповідач ОСОБА_1 заявила про сплив позовної давності щодо позовних вимог за період з 01.11.2014 по 01.10.2017, зазначаючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом лише у жовтні 2020 року, тому пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права у межах строку загальної позовної давності із позовними вимогами за період до 01.10.2017. Понесені судові витрати обґрунтовані відповідачем наданням правничих послуг на підставі угоди від 21.12.2020.

Відповідач ОСОБА_3 правом надання відзиву на позовну заяву не скористалась.

13.01.2021 позивачем було надано відповідь на відзив (а.с.62-67), в якій заперечення відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає визнати безпідставними та необґрунтованими. За змістом наданої відповіді позивачем стверджено, що відповідачами не були належно виконані зобов`язання по сплаті послуг з теплопостачання, тому 11.11.2020 підприємство звернулось до суду із відповідним позовом. Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про теплопостачання», «Правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджені Постановою КМУ №630 від 25.07.2005 та договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 17.08.2017, зазначає, що позивач взяв на себе зобов`язання надавати споживачам послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживачі своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Так, згідно із п.13 Договору, споживачі зобов`язалися погасити заборгованість, що склалась станом на 01.08.2017 у сумі 22990,30 грн до 01.08.2018, проводячи оплату боргу щомісячно рівними частинами та включаючи поточні платежі, що свідчить про те, що відповідачі визнали заборгованість, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір укладався на два роки і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Тобто наразі вказаний договір є чинним і його умови відповідають вимогам законодавства щодо житлово-комунальних послуг. Оскільки квартира АДРЕСА_2 належить відповідачам на праві спільної часткової власності, останні, як власники цього майна зобов`язані його утримувати. Щодо строку позовної давності позивач зазначає про те, що 21.05.2019 підприємство зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу. Строк позовної давності переривався, відповідачі знали про існування заборгованості, що підтверджується підписанням договору на поступове погашення боргу, що утворився станом на 01.08.2017. Вважає надані відповідачем копії договору про надання правничої допомоги та квитанції неналежними доказами понесення судових витрат.

10.02.2021 відповідачем ОСОБА_1 до суду подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.78-82), в якому не погоджуючись з аргументами позивача, відповідач зазначає, що звернення позивача із заявою про видачу судового наказу не перервало строку позовної давності, а в подальшому ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 29.09.2020 позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було залишено без розгляду, внаслідок чого перебіг строків позовної давності не зупинився. Вважає надані на підтвердження понесених судових витрат договір і квитанцію належними доказами для їх стягнення у судовому порядку.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову з підстав, викладених у позові та просив врахувати доводи, викладені у відповіді на відзив.

Будучи належно повідомленою, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибула. Звернулась на адресу суду із заявою про розгляд справи без її участі, в якій прохала провести судове засідання 12.04.2021 за її відсутності, підтвердила ознайомлення із вимогами позивача та повністю підтримала позицію відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 . Просила відмовити позивачу в частині вимог за період з 01.11.2014 до 01.10.2017 та прохала солідарно стягнути 6670,58 грн боргу, 830,26 грн інфляційних втрат та 3% річних у сумі 589,32 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Іщерякова В.М. у судовому засіданні наполягала на застосуванні строків позовної давності до вимог позивача за період до 01.10.2017 та прохала стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у наведених вище сумах, посилаючись на приєднані до відзиву відповідні розрахунки. При цьому зазначила, що відповідачем визнається наявність порушень оплати наданих позивачем послуг та розмір заборгованості, проте у зв`язку із пропуском строків позовної давності просила відмовити у задоволенні позовних вимог за період до 01.10.2017.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала позицію свого представника та пояснила, що дійсно квартира АДРЕСА_2 у рівних частках належить їй та ОСОБА_3 , яка не зареєстрована у вказаній квартирі.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_2 є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками (а.с.3-5), згідно з якими до реєстру внесено відомості про право спільної часткової власності відповідачів на вказане нерухоме майно з розміром частки 1/2.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.05.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці) належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно з довідкою, наданою КП «ЖЕО №2» від 24.07.2019 (а.с.7) за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованою відповідач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що наразі лише вона є зареєстрованою та мешкає за вказаною адресою.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які в ході розгляду справи відповідачами не оспорювались (а.с.8-16), заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2014 до 01.10.2020 складає 22785,37 грн, 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.12.2014 до 01.10.2020 2777,81 грн, інфляційні збитки за період з січня 2015 року по серпень 2020 року 7082, 54 грн.

17.08.2017 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с.17), згідно з яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах договору. При цьому, у судовому засіданні обставини щодо визнання вказаного договору недійсним, зміни його умов сторонами не повідомлялись.

Згідно із п.п.10, 20.1 споживач зобов`язалась оплачувати послуги шляхом внесення платежів не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим.

За змістом п.20.13 вказаного договору відповідач зобов`язалась погасити заборгованість, що склалась станом на 01.08.2017 в сумі 22990,30 грн в строк до 01.08.2018, проводячи оплату боргу щомісячно рівними частинами та включаючи поточні платежі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 06.06.2019 (а.с.86) було відмовлено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у видачі судового наказу за заявою від травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 37823,69 грн.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Полтави від 29.09.2020 позовна заява ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення боргу від грудня 2019 року була залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.88-89).

ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч.2 ст.19 Закону).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Судом було встановлено, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 , при цьому відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір з позивачем від 17.08.2017, предметом якого є надання послуг з теплопостачання і за яким остання зобов`язалась оплачувати на умовах договору отримані послуги.

Згідно із вказаним договором відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась оплачувати послуги шляхом внесення платежів не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим, а також погасити заборгованість, що склалась станом на 01.08.2017 в сумі 22990,30 грн в строк до 01.08.2018, проводячи оплату боргу щомісячно рівними частинами та включаючи поточні платежі.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З відповідачем ОСОБА_3 договору про надання послуг з теплопостачання не укладалось, між тим, враховуючи, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, не проживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, як і факт відсутності реєстрації, самі по собі не можуть бути підставою для звільнення від оплати послуг, ОСОБА_3 як співвласник житла несе обов`язок по сплаті боргу за надані послуги, яка утворилася перед обслуговуючим підприємством.

Суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_3 розмір заборгованості, тарифи, якість наданих послуг та умови укладеного відповідачем ОСОБА_1 договору, в тому числі щодо визнання боргу, не оспорювались, питання про внесення змін до договору не порушувались, і остання повністю погодилась із позицією, висловленою у відзиві на позов.

Згідно із наданим розрахунком, після укладення договору від 17.08.2017, в якому відповідач визнала заборгованість станом на 01.08.2017 та зобов`язалась її погасити в строк до 01.08.2018, були внесені платежі, що перевищують розмір нарахованих поточних витрат за послуги теплопостачання, зокрема за вересень-жовтень 2018 року, травень, липень 2019, серпень, жовтень, листопад 2019 року, січень, березень, квітень, червень, липень та вересень 2020 року, що свідчить про вчинення дій на погашення виниклої заборгованості.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

В судовому засіданні відповідач та її представник зробили заяву про застосування строків позовної давності, при цьому визнали порушення прав позивача і наданий розрахунок заборгованості не заперечували.

Суд не погоджується з твердженням позивача щодо переривання строку позовної давності в зв`язку з поданням до суду заяви про видачу судового наказу у 2019 році, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) про те, що: «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною.

Разом із тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (стаття 264 ЦК України).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється.

З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності, зокрема, з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16.

Таким чином, враховуючи, що власники майна несуть тягар його утримання і згідно наданого розрахунку заборгованості оплата послуг проводилась періодично у більшому розмірі ніж нарахування за відповідний місяць, суд вважає, що боржниками, які діють узгоджено, вчинялись дії спрямовані на погашення заборгованості, що свідчить про визнання ними боргу, а відтак підстави для застосування строків позовної давності відсутні. При цьому, суд враховує, що законодавець пов`язує підстави для переривання строку позовної давності не лише з діями позивача, а і активними діями боржника щодо визнання заборгованості, тому суд не погоджується із позицією сторони відповідача про застосування строків позовної давності до вимог до 01.10.2017.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд доходить висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних у дольовому порядку, як власників нерухомого майна, з урахуванням визначених розмірів їх часток у праві спільної часткової власності по Ѕ розміру заборгованості з кожної.

Питання про розподіл судових витрат вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у сумі 32645 (тридцять дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень 72 коп. в дольовому порядку, а саме по 16322, 86 грн з кожного та судовий збір у сумі 2102 гривень у дольовому порядку, а саме по 1051 гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування позивача: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (юридична адреса: 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2-А, р/р № НОМЕР_1 , в філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030).

Повне ім`я відповідачів: 1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави М.С. Високих

Повне рішення суду складено 16.04.2021.