Справа № 346/4087/20
Провадження № 2/346/224/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Лазановського В.В.

представника позивача адвоката Волошанської О.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Голіней Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє як представник (опікун) недієздатної ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання чоловіка та дружини у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, визнання грошових коштів особистим майном спадкодавця, -

встановив:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина за законом, оскільки заповітів він не складав, а саме на грошові кошти (вклади), які знаходяться на відкритих на його ім`я рахунках в АТ «Ідея Банк». 20.07.2018 року приватним нотаріусом Коломийського районного округу Антонюк О.В. заведена спадкова справа. ОСОБА_3 , яка є недієздатною, рідна сестра спадкодавця і згідно з вимогами ст.1262 ЦК України відноситься до спадкоємців другої черги після смерті ОСОБА_4 .

Позивач як опікун недієздатної ОСОБА_3 не зверталася до органу опіки та піклування за дозволом про подачу нотаріусу заяви про відмову недієздатної ОСОБА_3 від прийняття спадщини. Відповідач як дружина спадкодавця і ОСОБА_5 (син спадкодавця), які згідно з вимогами ст.1261 ЦК України хоча і відносяться до спадкоємців першої черги, однак, вони у відповідності до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадщини не прийняли, оскільки з ОСОБА_4 на день його смерті не проживали і в шестимісячний строк після його смерті не подали нотаріусу заяв про прийняття спадщини.

В 2018 році відповідач звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Однак, рішенням вказаного суду від 04.06.2020 року, ухваленим в справі № 346/5881/18, в позові їй відмовлено.

Посилаючись на норми ст. 1258 ЦК України, позивач зазначає, що ОСОБА_3 одержала першочергове право на спадкування після смерті ОСОБА_4 і відповідно спір щодо видачі відповідачу приватним нотаріусом свідоцтва про право на частку в майні подружжя торкається прав і інтересів недієздатної ОСОБА_3

ОСОБА_4 з 1993 року проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 30.01.1997 року в зареєстровану шлюбі - спочатку в будинку його батьків за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом в його квартирі АДРЕСА_2 . Однак, сімейні відносини ОСОБА_4 та відповідача не склалися і в 2000 році вони припинили спільне проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Їхня сім`я фактично розпалася, відповідач повернулася проживати в господарство її батьків в с. Тростянка, а згодом переїхала в АДРЕСА_3 , де проживає та місце проживання якої зареєстроване і на час розгляду справи. Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_4 залишився проживати в його квартирі, а пізніше почав проживати з іншою жінкою без реєстрації шлюбу в її господарстві в АДРЕСА_4 (де був зареєстрований з 06.10.2010 року). Оскільки ОСОБА_4 не проживав з відповідачем і не брав участі в утриманні їхнього сина ОСОБА_5 , тому відповідач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина, який рішенням суду задоволено.

В ОСОБА_4 не склалися хороші відносини і зі співжителькою, з якою проживав в с.Шепарівці. В 2012 році вони припинили спільне проживання і ОСОБА_4 перейшов проживати в будинок його батьків в АДРЕСА_1 , де спочатку проживав з його батьками та сестрою ОСОБА_3 , а після їх смерті залишився проживати за цією адресою із сестрою ОСОБА_3 до дня його смерті. Позивач разом з ОСОБА_3 , її батьками похоронили ОСОБА_4 , а відповідач на похороні не була.

Позивачу відомо, що ОСОБА_4 в 2006 році продав належну йому на праві власності приватизовану квартиру АДРЕСА_2 і кошти від її продажу вносив на відкриті на його ім`я рахунки («Укрсоцбанк», АТ «Ідея Банк»), що стверджується укладеними спадкодавцем договорами із вказаними банками. Так, 05.08.2015 року ОСОБА_4 уклав з АТ «Ідея Банк» договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» за № 90.00378620, згідно з яким вкладник передав банку кошти в сумі 53 000 грн. на строк до 05.08.2016 року. В даному договорі зазначено місце проживання вкладника АДРЕСА_4 . Крім того, за згодою сторін вказаного договору строк його дії продовжувався і до дня смерті спадкодавця.

10.08.2015 року АТ «Ідея Банк» за заявою ОСОБА_4 здійснив відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривнях в рамках пакету послуг «Пенсійний стандарт», на який надходили з ПФ України грошові кошти (пенсія) ОСОБА_4 . На 1/2 частку вищевказаних вкладів і претендує відповідач як дружина спадкодавця. Остання хоча і була дружиною спадкодавця, однак, жодного відношення до вказаних грошових коштів (вкладів) не мала і не має. Зазначені вклади - це грошові кошти від продажу спадкодавцем особистого його майна (квартири) і внесені ним на рахунки в банк в період припинення спільного проживання з відповідачем, а також отримувана ним в цей період пенсія. ОСОБА_4 та відповідач з 2000 року і до 29.01.2018 року (дня його смерті) проживали окремо один від одного, не вели спільного побуту та господарства, не мали спільного бюджету, не утримували один одного, не виконували своїх зобов`язань як подружжя, тобто припинили проживати однією сім`єю та фактично припинили шлюбні відносини. Вказані обставини стверджуються відомостями в паспортах спадкодавця і відповідача про місце реєстрації кожного з них. Сам по собі факт внесення спадкодавцем спірного майна - грошових коштів як вкладів в банк в період шлюбу і наявність цих вкладів на день смерті спадкодавця не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Оскільки всі без виключення грошові кошти, які знаходяться на рахунках ОСОБА_4 в АТ «Ідея Банк», набуті лише ним особисто за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням між ним і ОСОБА_1 шлюбних відносин, ці кошти були особистим майном спадкодавця.

Тому, посилаючись на норми ст.ст. 57, 60 СК України, позивач просить встановити факт окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин ОСОБА_4 з відповідачем з 2000 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Ідея Банк» були його особистим майном. Позивач також просила присудити з відповідача на її користь судові витрати згідно з розрахунком очікуваних нею судових витрат, які складаються з 6 000 грн. на професійну правничу допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник, адвокат Волошанська О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві, та просить ці вимоги задовольнити. Крім того, представник зазначила, що позивач відмовляється від стягнення з відповідача в її користь судових витрат в сумі 6 000 грн. за надання правової допомоги, оскільки відповідач позов визнає, про що представник позивача подала відповідну заяву.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення, про що також подала відповідну заяву. Її представник, адвокат Голіней Л.Д. також зазначила, що відповідач визнає, що тривалий час не проживала зі спадкодавцем однією сім`єю.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 10.02.2000 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одружились 30.01.1997 року, у зв`язку з чим дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 13).

Судом встановлено, що 12.09.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 (вкладником) укладено договір № 4267 банківського вкладу (Вклад «Капітал»), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_3 , на який перераховуються грошові кошти в сумі 60 000 грн. («Депозит») на умовах, визначених цим договором, адресою місця проживання вкладника вказано: АДРЕСА_5 (а. с. 14).

02.04.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 (вкладником) укладено договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Зручний» № 90.00.110137, відповідно до п. 1.1 якого вкладник передав банку, а останній прийняв на зберігання від вкладника кошти в сумі 53 000 грн. (сума вкладу) зі сплатою процентів, передбачених договором. 02.04.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 також укладено рамковий договір банківського поточного рахунку фізичної особи № №40.04.001141. Місце проживання вкладника в цих договорах зазначено: АДРЕСА_4 (а. с. 15, 58).

03.01.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 укладено договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Додатковий дохід» № 90.00.255394, відповідно до п.1.1 якого останній як вкладник передав банку кошти в сумі 53 000 грн. зі сплатою відсотків, передбачених договором, а 04.01.2014 року укладено додаткову угоду до вказаного договору. Місце проживання вкладника вказано вищевказану адресу (а.с. 16, 17).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.10.2014 року, ухваленим в справі № 346/2182/14-ц, яке набрало законної сили 18.10.2014 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною (а. с. 9).

Даними пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 від 07.05.2014 року стверджується, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи з дитинства довічно (а. с. 22).

05.08.2015 року ОСОБА_4 уклав з АТ «Ідея Банк» договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» за № 90.00378620, згідно з п.1.1 якого вкладник передав банку, а банк відкрив вкладнику рахунок і прийняв від вкладники кошти в сумі 53 000 грн. (а.с.18).

Згідно з випискою-повідомленням № 40.04.006969 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» від 10.08.2015 року вказаний банк на підставі заяви ОСОБА_4 на приєднання до вказаного договору здійснив відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривнях в рамках пакету послуг «Пенсійний стандарт», адресою клієнта вказано АДРЕСА_4 (а.с. 19).

Судом також встановлено, що 19.03.2013 року між вищевказаними сторонами укладено договір про надання овердрафту № №40.04.001141, 08.08.2017 року - договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» №№ 90.00456548 із зазначенням вище вказаної адреси вкладника, яка також вказана і в анкеті клієнта-фізичної особи, заявах на відкриття банківських рахунків, анкеті-опитувальнику клієнта, виписках-повідомленнях до договорів (а.с.57, 59-72).

Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області, актовий запис № 75 від 29.01.2018 року (а.с. 7).

Згідно з даними довідок Шепарівцівської сільської ради та старости с. Шепарівці № 52 від 19.07.2018 року та № 20/02.2-13/05 від 23.10.2018 року місце проживання ОСОБА_4 з 06.10.2010 року по день смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 92).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52682504, виданого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. 20.07.2018 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 193/2018 за номером у спадковому реєстрі 62733485, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.8).

20.08.2018 року ОСОБА_7 , 25.10.2018 року ОСОБА_1 , а 25.02.2020 року ОСОБА_2 звернулися до вказаного нотаріуса із заявами відповідно про прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті відповідно двоюрідного брата, чоловіка та брата ОСОБА_4 (а.с. 88, 102, 110).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.06.2020 року в справі № 346/892/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, встановлено факт родинних відносин, яким визнано, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області. (а. с. 11, 12).

Згідно з рішенням цього ж суду від 04.06.2020 року, ухваленим в справі № 346/5881/18, яке набрало законної сили 07.08.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , опікуном та законним представником якого є ОСОБА_2 , про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено, оскільки судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини (а. с. 39-41).

Відповідно до листа вказаного нотаріуса № 221/02-14 від 21.09.2020 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що цим нотаріусом відкрито вказану спадкову справу. 09.09.2020 року до нотаріуса надійшла заява про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від дружини померлого ОСОБА_1 , склад спільного майна подружжя становлять грошові вклади в ПАТ «Ідея Банк». Вказано ОСОБА_2 , що вона має право звернутися до суду у випадку оспорення нею зазначених майнових вимог дружини померлого в термін до 09.10.2020 року(а.с. 10).

Згідно з даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.09.1976 року по 17.07.2006 року було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , а з 06.10.2010 року - за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 20).

Згідно з довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області (вх. № 15511/20Вх від 19.10.2020 року) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 07.06.2006 року в АДРЕСА_3 (а.с. 33).

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 2000 року і до 29.01.2018 року (дня його смерті) проживали окремо один від одного, не вели спільного побуту та господарства, не виконували своїх зобов`язань як подружжя, тобто припинили проживати однією сім`єю та фактично припинили шлюбні відносини. Грошові кошти від продажу спадкодавцем особистого його майна (квартири), а також отримувана ним в цей період пенсія, внесені ним як вклади на рахунки в банк в період припинення спільного проживання з ОСОБА_1 . Отже, сам по собі факт внесення спадкодавцем спірного майна - грошових коштів як вкладів в банк в період шлюбу і наявність цих вкладів на день смерті спадкодавця не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Оскільки грошові кошти, які знаходяться на рахунках ОСОБА_4 в АТ «Ідея Банк», набуті ним особисто за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням між ним і ОСОБА_1 шлюбних відносин, ці кошти слід визнати особистим майном спадкодавця.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, ст. ст.57, 60 СК України, керуючись ст. 141, ч.4 ст. 206, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Встановити факт окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2000 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати, що грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області, в АТ «Ідея Банк» були його особистим майном.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , жителька АДРЕСА_7 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок на користь держави на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Чернівці, жителька АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , жителька АДРЕСА_7 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19 квітня 2021 року.

Суддя Яремин М. П.