АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року

м. Чернівці

Справа № 717/1043/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2021 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Туржанський В.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» ( далі- ТДВ «СК «Альфа-Гарант») 68 768 гривень страхового відшкодування.

Заява мотивована тим, що о 18 годині 20 хвилин 2 грудня 2019 року, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Н-03, сполученням „Житомир-Чернівці", зі сторони міста Хотин Чернівецької області в напрямку міста Чернівці, не врахував дорожньої обстановки у зв`язку з чим здійснив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем „Mercedes-Benz Sprinter", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з сторони міста Чернівці в напрямку міста Хотин Чернівецької області.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), пасажиру автомобіля „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 спричинено смерть, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 годині 15 хвилин в приміщенні Хотинської центральної районної лікарні.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який винний у скоєнні вказаного ДТП, була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_4

13 лютого 2020 року вона звернулася до відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант», із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 68 768 гривень, яке складається з моральної шкоди в сумі 50 076 гривень та витрат на поховання в сумі 18 692 гривні.

Проте 9 вересня 2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовило у виплаті вказаного страхового відшкодування.

Вважала таку відмову відповідача безпідставною та такою, що грубо порушує її право на відшкодування шкоди, передбаченої законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 50 076 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 597 гривень в рахунок відшкодування витрат на поховання.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з передчасною втратою сина позивачка має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що в загальному становить 50 076 гривень.

Суд вважав безпідставними посилання відповідача на те, що позивачка не має права на отримання страхового відшкодування у розмірі 50076 гривень, оскільки крім неї право на отримання страхового відшкодування має дружина померлого ОСОБА_5 та батько померлого. Зокрема суд вказував на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що такі особи звернулися до відповідача з приводу отримання відшкодування. Крім того, у матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_6 від 23 грудня 2019 року, згідно якої він відмовляється від своєї частки страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 .

Позивачка звернулася до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в передбачений пунктом 37.1.4. статті 37 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" трирічний строк з моменту скоєння ДТП.

Рішення в частині часткового позову про стягнення витрат на поховання мотивоване тим, що витрати позивачки на поховання її сина в сумі 10597 підтверджені належними та допустимими доказами, в той час як щодо решти вимог відсутні докази, які б підтверджували, що такі предмети були використані під час комплексу заходів та обрядових дій, які здійснювалися з моменту смерті ОСОБА_4 до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції від 1 жовтня 2020 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 по своїй суті є ухвалою про витребування доказів за ініціативою суду, що є грубим порушенням процесуального права.

Ні вказана ухвала суду, ні надані позивачем документи на виконання вимог такої ухвали, не були надіслані відповідачу, що свідчить про порушення прав останнього та дає підстав вважати, що такі докази є недопустимими, тобто такими, які суд не може брати до уваги при ухваленні рішення.

Оскільки позивачем не доведено жодними доказами факт настання у водія забезпеченого у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» транспортного засобу „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , цивільно-правової відповідальності за фактом ДТП, яка мала місце 2 грудня 2019 року, у відповідача не виникло обов`язку щодо відшкодування такої шкоди.

Бездіяльність ОСОБА_1 у вигляді ігнорування запитів страховика, ненадання достовірної і правдивої інформації про здійснені між нею та винною особою взаєморозрахунків, призвела до того, що страховику на даний час залишається невідомим фактичний розмір таких розрахунків, що унеможливлює встановлення страховиком належний позивачці розмір страхового відшкодування.

Згідно наявних у відповідача доказів, позивачці було відшкодовано всі понесені нею витрати, зокрема і на поховання померлого сина, та в повному обсязі відшкодовано завдану внаслідок ДТП моральну шкоду ОСОБА_2 .

Якщо витрати та моральна шкода компенсовані, жодних претензій немає, то виплата страхового відшкодування буде перевищувати розмір прямого збитку, який було відшкодовано раніше в повному обсязі особою, яка завдала шкоду.

Позивачем не надано жодного доказу, яким підтверджується повне коло осіб, які мають право на отримання спірного страхового відшкодування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2021 року - залишити без змін.

Посилається на те, що аргументи ТДВ «СК «Альфа-Гарант», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

ЦПК України не передбачає обов`язку суду надсилати копію ухвали про залишення позовної заяви без руху відповідачу.

Документи, які необхідно було надати суду для усунення недоліків позовної заяви, були надані відповідачу в процесі позасудового врегулювання спору.

Доказом, який підтверджує факт настання у водія транспортного засобу „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , цивільно-правової відповідальності, є вирок Хотинського суду Чернівецької області у справі № 724/142/20 щодо ОСОБА_2 .

Твердження відповідача про повне відшкодування ОСОБА_2 позивачці моральної шкоди та витрат на поховання є недоведеним та ґрунтується на припущеннях відповідача.

Аргумент ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про наявність у її померлого сина дружини не підтверджено жодними доказами з боку відповідача.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що приблизно 18 годині 20 хвилин 02 грудня 2019 року, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-несправним автомобілем „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , рухався автомобільною дорогою Н-03, сполученням „Житомир-Чернівці", зі сторони міста Хотин Чернівецької області в напрямку міста Чернівці. Проїхавши 329-кілометровий покажчик даної автодороги та проїжджаючи відрізок дороги із заокругленням вправо, ОСОБА_2 не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість в своїх діях, здійснив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем „Mercedes-Benz Sprinter", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з міста Чернівці в напрямку міста Хотин Чернівецької області. Внаслідок даної ДТП, пасажиру автомобіля „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання речовини головного мозку, як наслідок закритої внутрішньо-черепної травми головного мозку з забоєм речовини головного мозку, які спричинили його смерть. Дану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.3., 31.1., 31.4.5.(а), 31.4.5.(б) та 31.4.5.(г) Правил дорожнього руху, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також пунктів 1.5., 2.3.(б) Правил дорожнього руху, які лише сприяли порушенню Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 1 січня 2002 року.

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2020 року у справі №724/142/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 286 КК України (а.с.37-44).

Позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками загиблого у вказаній ДТП ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 7 від 24 грудня 2019 року (а.с.9-10).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ „СК „Альфа-Гарант", що підтверджується копією інформації про поліс № АМ8579099, який був діючим станом на 2 грудня 2019 року, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль „MAZDA", державний номер НОМЕР_1 (а.с.45).

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діяло ТзОВ „Юридична компанія «Відшкодування», звернулася до ТДВ „СК „Альфа-Гарант" із заявою на виплату страхового відшкодування, яке складається з моральної шкоди в сумі 50 076 гривень та витрат на поховання в сумі 18 692 гривні (а.с.25).

9 вересня 2020 року ТДВ СК „ Альфа-Гарант" відмовило у виплаті позивачці страхового відшкодування з тих підстав, що представником позивачки було надано неправдиві відомості щодо проведених взаєморозрахунків з метою незаконного отримання страхового відшкодування, а також у зв`язку із повним відшкодуванням ОСОБА_2 позивачці завданої ним шкоди (а.с. 27).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення в частині стягнення моральної шкоди не відповідає з таких підстав.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Встановивши, що в результаті ДТП, яке сталося за участі забезпеченого ТДВ « СК «Альфа-Гарант» транспортного засобу „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , загинув пасажир транспортного засобу ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про спричинення у зв`язку із цим ОСОБА_1 моральної шкоди як матері загиблого.

При цьому колегія суддів зазначає, що сам факт загибелі сина позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості її моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 2 листопада 2020 року у справі №133/1238/17.

Проте апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_6 , який, як встановлено апеляційним судом, є батьком померлого ОСОБА_4 , про відмову від частки страхового відшкодування, належного йому внаслідок ДТП , яке мало місце 2 грудня 2019 року, на користь ОСОБА_1 (а.с.12).

Проте чинним законодавством України не передбачено права особи, якій страховиком згідно закону повинен відшкодувати моральну шкода, заподіяну смертю близької людини, відмовитися від такого страхового відшкодування на користь іншої особи, у даному випадку на користь позивачки ОСОБА_1 .

Станом на день настання страхового випадку (2 грудня 2019 року) мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 4 173 гривні.

Враховуючи, що максимальний розмір моральної шкоди складає 50 076 гривень (12 х 4173 гривні), а право на відшкодування моральної шкоди, крім позивачки, має також батько померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , то позивачка має право на половину грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 038 гривень.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц.

Аргумент апеляційної скарги про наявність у померлого ОСОБА_4 дружини ОСОБА_5 , яка також має право на вищевказане страхове відшкодування є безпідставним, оскільки така обставина не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Помилковим є твердження відповідача про те, що позивачка має доводити коло осіб, які мають право на страхове відшкодування, оскільки саме відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, повинен був надати суду докази щодо наявності інших осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , як це передбачено положеннями статтей 12 та 81ЦПК України.

Необґрунтованим також є аргумент апеляційної скарги про сплату винною особою ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в повному обсязі завданої ним шкоди, що позбавляє обов`язку ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодувати позивачці таку шкоду.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких обставин.

Помилковим також є аргумент апеляційної скарги про не доведення позивачем факту настання у водія забезпеченого у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» транспортного засобу „Mazda-3", номерний знак НОМЕР_1 , цивільно-правової відповідальності за ДТП, яка мала місце 2 грудня 2019 року, у зв`язку з чим у відповідача не виникло обов`язку щодо відшкодування такої шкоди.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини викладені у постанові суду у справі про адміністративне правопорушення, є преюдиційним фактом.

Преюдиція - це встановлене процесуальним законом правило (нетиповий нормативний припис) звільнення від доказування обставин, встановлених в мотивувальній частині рішення суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, вироком, іншим кримінально-процесуальним актом, коли в силу закону завершення провадження по кримінальній справі не може бути закінчене постановленням вироку про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої їх ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно або неповно, та не має права їх тлумачити на власний розсуд.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 10 червня 2020 року у справі № 319/654/17.

Враховуючи вищенаведене, саме вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2020 року щодо ОСОБА_2 , який набрав законної сили та має преюдиційне значення при розгляді даної справи, і є тією обставиною, яка підтверджує факт настання у ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності за скоєне ним ДТП 2 грудня 2019 року.

Щодо стягнення витрат на поховання

У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Згідно з пунктом 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив надані позивачкою докази на підтвердження понесених нею витрат на поховання сина ОСОБА_4 , вважаючи доведеними лише витрати у розмірі 10 597 гривень, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки саме вказаного розміру витрат на поховання її сина, що повністю відповідає вимогам статті 1201 ЦК України та Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Суд першої інстанції правильно визначив розмір вказаної майнової шкоди, навівши при цьому обґрунтований розрахунок, з якого виходив при вирішенні грошової вимоги, дослідив його обґрунтованість та правильність.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17.

Необґрунтованим є аргумент ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про те, що надані позивачкою документи на підтвердження понесення нею витрат на поховання є не платіжним чи фіскальним документом, виключно якими відповідно до вимог чинного законодавства України, може підтверджуватися факт здійснення фінансових операцій в тому числі сплати коштів на поховання.

Верховним Судом в постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 703/2107/18 роз`яснено про те, що рахунки та товарні чеки є належними та допустимими доказами підтвердження факту понесення витрат на поховання.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції від 1 жовтня 2020 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 по своїй суті є ухвалою про витребування доказів за ініціативою суду, що є грубим порушенням процесуального права.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що суд першої інстанції запропонував позивачу надати такі докази, проте не витребовував їх за власною ініціативою.

Необґрунтованим є і аргумент апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права у зв`язку із не направленням відповідачу копії ухвали суду першої інстанції від 1 жовтня 2020 року та наданих позивачкою доказів на виконання такої ухвали, оскільки у відповідності до норм ЦПК України суд не зобов`язаний направляти ухвалу про залишення позовної заяви без руху відповідачу, а докази, що подаються до суду, разом з позовною заявою, надсилаються іншим сторонам особою, яка їх подала, а не судом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині змінити та стягнути на користь ОСОБА_1 з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 25 038 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ціна позову ОСОБА_1 складає 68 768 гривень, з яких задоволено 35 635 гривень, що складає 51,82 проценти.

Позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору. Судовий збір за подання до суду позовної заяви складав 840 гривень 80 копійок.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за подання до суду апеляційної скарги сплатило судовий збір в сумі 1261 гривня 20 копійок.

Отже, з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 435 гривні 70 копійок.

Також ТДВ «СК «Альфа-Гарант» слід компенсувати за рахунок держави сплачений ним судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 607 гривень 65 копійок.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже з Державного бюджету України на користь ТДВ «СК «Альфа-Гарант» слід стягнути судові витрати у розмірі 171 гривня 95 копійок, який ним був сплачений за подання до суду апеляційної скарги, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2021 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на корить ОСОБА_1 25 038 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати зі сплати судового збору в сумі 171 гривня (сто сімдесят одна) гривня 95 копійок, який ним був сплачений за подання до суду апеляційної скарги, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 квітня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна