Єдиний унікальний номер 341/1583/19
Номер провадження 2/341/50/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника позивачки Чуйко З. Д. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

ВСТАНОВИВ:

10.09.2019 від адвоката Чуйко З. Д. в інтересах позивачки до суду надійшов цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою у розмірі 84066,40 грн, який передано на розгляд судді Юсип І. М.

23.10.2020 на підставі наказу № 02-03/71 суддю Юсип І. М. відраховано зі штату Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до змісту протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 справу ЄУН 341/1583/19 передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р.

У судовому засіданні 13.04.2021 представник позивачки Чуйко З. Д. позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що наявна у матеріалах справи розписка є підтвердженням отримання відповідачем коштів, а його ухилення від проходження експертизи є додатковим доказом того, що відповідач відповідні кошти отримав, проте повертати їх відмовляється.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вказавши, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факт отримання відповідачем коштів, а боргова розписка не відповідає вимогам щодо договорів позики.

Ухвалою суду від 16.10.2020 у справі призначено психологічну експертизу з використанням поліграфа, проте таку не проведено. Ухвала суду повернулась без виконання, оскільки відповідач не прибув для проходження процедури опитування.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до змісту наявної у справи боргової розписки (а. с. 37) ОСОБА_4 винен ОСОБА_3 3200 доларів США та 8500 рублів, про що розписався 24.04.2016. Рукописним текстом написано «Віддам не переживай». Також, рукописним текстом розписано конкретні суми коштів у доларах СШ із зазначенням дат їх отримання.

30.07.2019 відповідачу від представника позивачки за довіреністю надсилалась претензія про повернення суми боргу у розмірі 84832,54 грн.

У матеріалах справи наявні витяги (скріншоти) (а. с. 54-56) та носій електронної інформації (а. с. 57), що відображають переписування позивачки з особою, зазначеною як ОСОБА_4 , за допомогою відповідної програми у мобільному телефоні. Відповідно до змісту вказаної переписки, особа, зазначена як ОСОБА_4 , визнає наявність у неї боргу та зобов`язується такий повернути, зокрема у суді.

Оскільки ОСОБА_4 добровільно кошти не повернув, то позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до листа експерта-поліграфолога від 07.12.2020 № 8-вих. до повернуто ухвалу від 16.10.2020 про призначення експертизи з використанням поліграфа без виконання (а. с. 77). Причиною повернення зазначено те, що гр. ОСОБА_4 не прибув для процедури опитування із застосуванням спеціального технічного засобу, будучи запрошеним 30.11.2020 та 04.12.2020. Про причини не прибуття не повідомив.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами статей 1046, 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Також, ВС підкреслив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У судовому засіданні представник відповідача не спростував того, що ОСОБА_4 писав і підписав наявну у справі розписку про отримання заявлених до стягнення коштів.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У справі була призначена експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питання:

-чи виявляються в ході психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа у ОСОБА_4 реакції, які свідчать про те, що ОСОБА_4 отримав у борг кошти, про які йдеться в розписці долученій до матеріалів справи?

-чи виявляються у ході психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа у ОСОБА_4 реакції, які свідчать про те, що ОСОБА_4 належить переписка з ОСОБА_3 , копія якої міститься в матеріалах справи?

Зважаючи на те, що відповідач від проведення експертизи ухилився, представник ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечив щодо власноручного підпису відповідачем боргової розписки, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання факту, що ОСОБА_4 дійсно склав і підписав наявну у справі боргову розписку про отримання від позивачки коштів у сумі 3200 доларів США та 8500 рублів.

Ураховуючи викладені приписи цивільного законодавства, а також на підставі оцінки наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що між сторонами мали місце правовідносини з укладення договору позики, які оформлені наявною у справі борговою розпискою.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки з дня пред`явлення вимоги про повернення боргу відповідач кошти не повернув, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 відповідної суми коштів.

До матеріалів справи долучено курс валют за даними НБУ станом на час звернення до суду, відповідно до якого позивачка просила стягнути 84066,40 грн. На вказаному розрахунку наполягала і представник позивачки в судовому засіданні, а представник відповідача щодо розрахунку суми не заперечував, оскільки вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що наявна у справі розписка не відповідає вимогам письмового договору і наявна переписка між сторонами не є належним і допустимим доказом отримання відповідачем коштів. Вказані доводи представника відповідача суд відхиляє, оскільки вище обґрунтовано фактичне виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, а наявну переписку з телефона суд оцінює на рівні з іншими доказами у їх сукупності та не ставить цю переписку в основу прийнятого рішення по суті спору.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу і судового збору, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000,0 грн, зокрема квитанціями від 12.04.2021 про оплату по 4500,0 грн, розрахунком до договору про надання правової допомоги від 05.04.2021, договором про надання юридичних послуг від 25.06.2019.

Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору у розмірі 840,66 грн, сплачених 05 вересня 2019 року (а. с. 1) та 9000,0 грн витрат на правову допомогу.

Таким чином, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 84066 (вісімдесят чотири тисячі шістдесят шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 840 (вісімсот сорок) гривень 66 копійок витрат на сплату судового збору та 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

відповідач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

СуддяМ. Р. Мергель