ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/575/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3855/20 Категорія: 311000000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Єльцова В.О., Карпенко О.В.

За участю секретаря Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ДП «Уманське лісове господарство»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ДП «Уманське лісове господарство»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року, постановлене під головуванням судді Гудзенко В.Л. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 30.12.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

30.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства « Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В позовній заяві зазначається, що ОСОБА_1 з 1989 року працював у Державному підприємстві « Уманське лісове господарство » на різних посадах, має стаж роботи у галузі лісового господарства понад 30 років.
Із 14.07.2015 року ОСОБА_1 займав посаду лісничого Потаського лісництва Державного підприємства « Уманське лісове господарство».
Наказом директора № 143-к від 10.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.
Підставами звільнення позивача ОСОБА_1 вказано : наказ від 01.09.2020 року № 255-аг про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; наказ від 01.09.2020 року № 256-аг про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; згода профспілкового комітету ( протокол № 4 від 08.09.2020 ); рішення колегії Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2020 року.
Позивач ОСОБА_1 вважає наказ про його звільнення безпідставним, прийнятим з порушенням законодавства, та таким, що порушує його право на працю, визначене ст.43 Конституції України.
Згідно наказу № 255-аг від 01.09.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання п.1 наказу ДП «Уманське лісове господарство» від 22.01.2020 року № 31-аг щодо своєчасного інформування лісничими про закінчення на ділянках заготівлі деревини, що стало наслідком несвоєчасного забезпечення участі закріплених підприємством за підрозділами спеціалістів для огляду закінчених ділянок заготівлі деревини в Потаському лісництві, чим порушено функціональні обов`язки п.1.5.1 посадової інструкції лісничого.
Дані обставини відповідач підтверджує наказом № 173-аг від 25.05.2020 року, який у свою чергу фіксує ніби то невиконання наказу № 32-аг від 22.01.2020 року, вказує позивач.
Позивач ОСОБА_1 вважає застосоване дисциплінарне стягнення незаконним та прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, з огляду на таке.
Згідно п.1.5 посадової інструкції лісничого, документами, що регламентують діяльність лісничого є, зокрема, накази і розпорядження директора, за умови, якщо працівника ознайомлено з ними належним чином ( під розписку ).
Всупереч цьому, з наказом № 31-аг від 22.01.2020 ОСОБА_1 ознайомлено не було, він дізнався про нього лише тоді, коли його почали звинувачувати в невиконанні наказу, у травні 2020 року. У вересні 2020 року, коли позивач звернувся до керівництва для отримання копії наказу № 31-аг від 22.01.2020 року з метою оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення, начальник відділу лісового та мисливського господарства ОСОБА_3 нахабно у його присутності відірвав листок про ознайомлення від іншого наказу та прикріпив до копії, яку він вимагав. Прикріплений листок про ознайомлення з наказом не містить інформації, з яким саме наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, коли ставив на ньому свій підпис.
Крім того, позивач посилається, що у п.1 наказу № 31-аг від 22.01.2020 року, за невиконання якого йому оголошено догану, визначено « При закінченні заготівлі деревини на ділянці на адресу підприємства ( ) надсилати повідомлення для забезпечення участі закріплених за підрозділом спеціалістів в огляді місця заготівлі ». Така вказівка не містить визначення часових меж для надсилання повідомлень, тому не можна вести мову про своєчасність чи несвоєчасність їх надсилання, навіть як би ОСОБА_1 був повідомлений про її необхідність. Виконуючи свої функціональні обов`язки, він організував складання Актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів, і подав їх за належністю начальнику відділу лісового та мисливського господарства, тобто позивач вважає, що він інформував про закінчення заготівлі документально та вчасно. Отже, дії ОСОБА_1 жодним чином не могли призвести до несвоєчасного забезпечення участі закріплених підприємством за підрозділами спеціалістів для огляду закінчених ділянок заготівлі деревини в Потаському лісництві.
Позивач вказує, що відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Проте, в порушення вказаної норми закону роботодавець не лише не зажадав від нього пояснення до того, як оголосити йому догану, а й відмовився їх отримати, коли ОСОБА_1 за власною ініціативою написав та пропонував врахувати його пояснення при прийнятті рішення про оголошення йому догани.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Всупереч вказаній нормі, посилається позивач, відповідач в наказі про оголошення догани не зазначив, коли саме ОСОБА_1 вчинив проступок, за який його притягнено до відповідальності, ким та коли його було зафіксовано. Тому позивач ОСОБА_1 вважає наказ № 255-аг від 01.09.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності лісничого Потаського лісництва ОСОБА_1 незаконним.
Наказом № 256-аг від 01.09.2020 року ОСОБА_1 оголошено догану за: 1) неналежну організацію з проведення робіт по відмежуванню лісосік визначених в п.3.1 та відведення лісосік з порушенням п.п.4.5, 4.6 « Методичних вказівок з ведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків огляду місць заготівлі деревини в лісах Держкомлісгоспу», затверджених наказом державного комітету лісового господарства України від 22.11.2010 року № 508, що стало наслідком незадовільного виконання робіт з відведення і таксації лісосік та розходження даних перевірки більше ніж 10% по ліквідному запасу на лісосіці та 15% по діловій деревині, чим порушено вимоги вищевказаних Методичних вказівок;
2) систематичне невиконання п.п.3.4, 3.18 посадової інструкції лісничого щодо не проведення оглядів місць рубань і заготівельної деревини та іншої продукції, послаблення контролю за охороною лісів від самовільних рубок, що стало за можливе вчинення невстановленими особами на території Потаського лісництва протягом року, двох незаконних рубок, чим підприємству завдано збитків на загальну суму 1,9 млн. грн. Дані обставини відповідач підтверджує наказом №174-аг від 25.05.2020 року.
Позивач ОСОБА_1 вважає застосоване дисциплінарне стягнення незаконним та прийняте з порушенням законодавства, з огляду на таке.
По-перше, «Методичні вказівки з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держлісгоспу», якими керувався відповідач, втратили чинність на підставі Наказу Державного агентства лісових ресурсів № 9 від 21.01.2013 року «Про затвердження Методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Державного агентства лісових ресурсів України», який в свою чергу, втратив чинність відповідно до Наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 272 від 25.09.2013 року.
Таким чином, вважає позивач ОСОБА_1 , що його притягнуто до відповідальності за невиконання не чинного ( недіючого ) нормативного акту.
Другою підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є систематичне невиконання п.п.3.4, 3.18 посадової інструкції, яке полягало в не проведенні оглядів місць рубань та послабленні контролю за охороною лісів від самовільних рубок.
Така підстава є незаконною, оскільки, згідно п.3.4 ОСОБА_1 має організовувати виконання лісокультурних та інших лісогосподарських робіт, профілактичних протипожежних заходів з охорони лісів від самовільних рубань, робіт із захисту лісів від шкідників та хвороб, лісонасінєвої справи, побічних лісових користувань, підсобного сільського господарства, відведення лісосік та відпуск лісу на пні. Даний пункт посадової інструкції ( так само як і інші її пункти ) не уповноважує позивача здійснювати контроль за охороною лісів від самовільних рубок. Здійснення такого контролю є компетенцією відділу лісового та мисливського господарства.
Щодо наказу № 174-аг від 26.05.2020 року, на який здійснюється посилання про оголошення йому догани, то ОСОБА_1 зазначає, що він також містить неправдиві відомості. Зокрема, в наказі стверджується, що « у зв`язку з неодноразовими вимогами про вирубку 50 метрової охоронної зони по периметру військової частини НОМЕР_1 ( містечко « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») Потаського лісництва на лісничого ОСОБА_1 було покладено роботу по проведенню відводів під іншу рубку запланованих ділянок». Всупереч викладеному, жодного наказу чи іншого документа про покладення вказаної роботи на лісничого ОСОБА_1 не було. Робота проводилася без наказу за усним розпорядженням директора та головного лісничого двома бригадами, які йому не підпорядковувалися. Безпосередньої участі у відводах він не брав, оскільки був залучений до роботи на виконання виробничої програми ( заготівля, вивезення та переробка деревини ).
Як зазначено в наказі, 28.04.2020 року була виявлена самовільна рубка, і службове розслідування «по гарячих слідах » ОСОБА_1 з лісовою охороною не проведене.
Проте, позивач ОСОБА_1 заперечує проти викладеного в наказі, так як заходи реагування ним були здійснені, а саме: проведення слідчих дій 27.04.2020 року Тальнівською поліцією та внесення відомостей до ЄРДР. Він вказує, що всі заходи були зазначені ним по кроково у листі від 28.04.2020 року № 387/02 на ім?я начальника Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства Дзюбенка О.М.
Позивач вказує, що всупереч ст.148 КЗпП України відповідач у наказі про оголошення догани не зазначив, коли саме ОСОБА_1 вчинив проступки, за які його притягнуто до відповідальності, ким та коли їх було зафіксовано. Зазначено лише, що протягом року було дві незаконні рубки, що ще раз підтверджує порушення строків притягнення його до відповідальності.
ОСОБА_1 посилається у позові, що КЗпП України передбачено лише один орган, який має та може погоджувати звільнення працівника, первинна профспілкова організація. Незаконною та необґрунтованою є така підстава для звільнення як рішення колегії Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2020 року, яка не є його роботодавцем, вважає позивач.
Як вбачається з наказу від 10.09.2020 № 143-к, ОСОБА_1 звільнили із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, згідно ч.3 ст.40 КЗпП України. Проте застосування до нього вказаної норми є незаконним.
Позивач ОСОБА_1 вказує, що згідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку.
За таких обставин, позивач ОСОБА_1 посилається, що він мав бути звільнений за проступок, вчинений після отриманих доган, а не за раніше оголошені догани, які вже самі по собі є самостійним стягненням (як вид відповідальності). При цьому, позивач вказує, що згідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана, 2) звільнення.
ОСОБА_1 вказує, що в наказі про звільнення не зазначено, за який саме проступок його звільнено, оскільки його не було. Таким чином, відповідач за одні і ті ж порушення, застосував два види дисциплінарного стягнення: догану та звільнення, що є порушення законодавства, вважає позивач.
Позивач ОСОБА_1 вказує, що ДП « Уманське лісове господарство » порушило його право на працю, у зв`язку з незаконним звільненням, тому відповідач повинен поновити його на роботі та сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. Моральну шкоду він обґрунтовує тим, що звільнення спричинило йому фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання, у зв`язку з цим порушився його попередній уклад життя. Важко переживаючи обставини, що склалися, в нього останнім часом виникли серцеві болі, порушення сну, він живе в постійному стресі. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 15000 гривень.
За таких обставин, позивач ОСОБА_1 просить суд: 1) визнати недійсним (незаконним) та скасувати наказ № 255-аг від 01.09.2020 року Державного підприємства « Уманське лісове господарство » про оголошення ОСОБА_1 догани; 2) визнати недійсним (незаконним) та скасувати наказ № 256-аг від 01.09.2020 року Державного підприємства « Уманське лісове господарство » про оголошення ОСОБА_1 догани; 3) визнати недійсним ( незаконним ) та скасувати наказ № 143-к від 10.09.2020 року Державного підприємства « Уманське лісове господарство » про звільнення ОСОБА_1 з роботи; 4) Поновити ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва Державного підприємства « Уманське лісове господарство»; 5) стягнути з Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі на дату винесення рішення; 6) стягнути з Державного підприємства « Уманське лісове господарство » на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 грн.; 7) судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 255-аг від 01.09.2020 ДП « Уманське лісове господарство» про оголошення ОСОБА_1 догани.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 256-аг від 01.09.2020 ДП « Уманське лісове господарство» про оголошення ОСОБА_1 догани.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 143-к від 10.09.2020 ДП « Уманське лісове господарство» про звільнення ОСОБА_1 з посади Лісничого Потаського лісництва.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва ДП « Уманське лісове господарство ».
Стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95482 ( дев`яносто п`ять тисяч чотириста вісімдесят дві ) грн. 14 коп.
Стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство » на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 ( п`ять тисяч ) грн.
Стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство » на користь держави судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство ».
05 лютого 2021 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області ухвалене додаткове рішення по цивільній справі № 705/3855/20, доповнено рішення від 30.12.2020 року у даній справі, вказано у п`ятому абзаці резолютивної частини рішення дату поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство» з 10.09.2020 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Уманське лісове господарство» в особі в.о. директора ОСОБА_4 оскаржило рішення суду до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 16.02. 2021 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується скаржником, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року є незаконним, оскільки при винесенні рішення судом було порушено норми процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Разом з тим, суд визнав встановленими недоведені обставини, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом неповно з`ясовано обставини та досліджено належним чином докази, які долучені до відзиву на позовну заяву, якими відповідач керувався при притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача ОСОБА_1 . Так, відповідач для обґрунтування законності наказу № 255 аг, до відзиву на позовну заяву, як письмовий доказ, надав копію доповідної записки (рапорт), копію посадової інструкції, копію наказу № 31-аг, копію наказу № 36-к та копію наказу № 173-аг, копію пояснень, відеодиск.

Скаржником звертається увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не виконав наказ № 31-аг від 22.01.2020 року, так як не повідомив підприємство про рубки кв. 61 виділ 6,1 пл. 0,4 га, кв. 89 виділ 2 пл. 0,3 га, кв. 89 виділ 5,1 пл. 0,1 га , заготівля яких закінчена в квітні місяці.

В зв`язку з чим підприємство не надіслало спеціалістів для забезпечення участі у огляді на зазначених ділянках, а тому акти огляду не складались.

Також скаржник вказує в апеляційній скарзі, що підприємством було виявлено систематичні порушення посадової інструкції та методичних рекомендацій позивачем, що виразилися у суттєвих розходженнях з даними, що складено у відомостях матеріально-грошових оцінок лісосік та польових переліскових відомостей дерев призначених у вибіркову санітарну рубку, перелік яких здійснював позивач, що стало наслідком перевищення допустимих норм, які викладено у наказі № 174-аг від 26.05.2020 року.

Відповідач вважає, що позивачем допущено і порушення п.п.3.1., 4.5, 4,6 «Методичних вказівок з ведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Державного агентства лісових ресурсів України», затверджених наказом № 403 від 22.11.2010 року, що стало наслідком незадовільного виконання робіт з відведення і таксації лісосік та розходження даних перевірки більше, ніж на 10% по ліквідному запасу на лісосіці та 15 % по діловій, чим порушено вимоги вищевказаних Методичних вказівок.

Скаржник посилається в апеляційній скарзі, що позивач ОСОБА_1 в порушення п. 3.4. посадової інструкції, а саме: не організував належним чином заходи з охорони лісів від самовільних рубок, що стало наслідком та за можливе вчинення невстановленими особами на території Потаського лісництва протягом року, а саме: 12 місяців незаконних рубок, чим підприємству завдано збитків на загальну суму 1,9 млн. грн., про що свідчать кримінальні провадження, зареєстровані уже за фактом вчинення злочинів СВ Тальнівського ВП ГУНП в Черкаській області з приводу незаконних рубок. Тому скаржник вважає, що своїми діями позивач ОСОБА_1 допустив систематичне невиконання та порушення п.п.3.4.,3.18 посадової інструкції лісничого.

В апеляційній скарзі скаржник посилається, що судом неповно з`ясовано обставини щодо отримання пояснень від позивача ОСОБА_1 після винесення відповідачем наказів № 255-аг від 01.09.2020 року «Про оголошення догани», № 256-аг від 01.09.2020 року «Про оголошення догани» та помилково зроблено висновок про їх відсутність.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що наказ № 255-аг від 01.09.2020 року, № 256-аг від 01.09.2020 року, згідно яких до позивача застосовано один із заходів стягнення догана та наказ № 143-к від 10.09.2020 року, на підставі якого позивача ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, є законними, обґрунтованими, та винесені у відповідності до вимог трудового законодавства України, а тому підстав для їх скасування і поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого, стягнення матеріальної та моральної компенсації, у суду не було.

Стосовно законності строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, то скаржник вказує в апеляційній скарзі, що позивач ОСОБА_1 в період з 21.05.2020 року по 31.08.2020 року перебував у відпустці та на лікарняному, строк притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 148 КЗпП України не порушено.

В апеляційній скарзі також вказується, що за заявою позивача ОСОБА_1 на підприємстві, Управлінням Держпраці у Черкаській області проведено перевірку дотримання вимог трудового законодавства, за результатом якої складено акт № ЧК 582/362/АВ від 23.09.2020 року. Згідно даних акту порушень при звільненні позивача ОСОБА_1 не встановлено.

Щодо заперечень скаржника відносно стягнення моральної шкоди, то ним зазначається, що у своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 , окрім посилання на копії сумнівних довідок (відсутній висновок лікаря та година відвідування, реєстраційний вихідний номер), не зазначив у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Також, позивач ОСОБА_1 не здійснив належного розрахунку суми завданої моральної шкоди, вважає відповідач. Наведені позивачем обставини не підтверджені відповідним чином, не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із фактом його звільнення, а відтак не можуть бути належними доказами на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань.

Скаржник вважає, що судом при постановленні рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу формально визначено суму, яка підлягає стягненню, не обґрунтовано при цьому, за який період обчислена середньомісячна та середньоденна заробітна плата, чи відповідає остання ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

В апеляційній скарзі ДП «Уманське лісове господарство» просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року у справі № 705/3855/20 у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

26 березня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

У відзиві зазначається, що всупереч твердженню відповідача, суд в повній мірі дослідив надані сторонами докази, надавши їм обґрунтовану та об`єктивну оцінку.

Зокрема, вказує у відзиві ОСОБА_1 щодо ознайомлення позивача з наказом № 31-аг від 22.01.2020 року, то суд прийшов до вірного висновку про неналежність такого доказу, як листок, на якому написано «з наказом ознайомлені», оскільки на ньому відсутні будь-які відомості про те, з яким наказом ознайомлені працівники, а листок ознайомлення, який надав відповідач позивачу суттєво відрізняється від того, який відповідач надав суду.

ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи наявні копії одного і того ж документа ( наказ № 31-аг від 22.01.2020 року з листком ознайомлення), які різняться між собою, при цьому, жоден з варіантів листа ознайомлення не містить інформації про те, з яким наказом ознайомлені працівники. Він вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази, та керуючись нормами права, дійшов вірного висновку, що матеріали справи не містять достатніх належних доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача ОСОБА_1 з наказом № 31-аг від 22.01.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 вказує, суд першої інстанції правильно зазначив, що «В наказах про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, дати вчинення проступку, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення». Він посилається, що жоден доказ, наданий відповідачем на «підтвердження законності» наказу № 255-аг, насправді не підтверджує його законність.

Також позивач ОСОБА_1 вважає, що його притягнуто до відповідальності за невиконання не чинного (недіючого) нормативного акту, так як «Методичні вказівки відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держлісгоспу» втратили чинність на підставі Наказу Державного агентства лісових ресурсів № 9 від 21.01.2013 року, який в свою чергу, втратив чинність відповідно до Наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 272 від 25.09.2013 року. Тому твердження про невиконання, а тим більше систематичне п. 3.4 фукціональних обов`язків позивачем є надуманими.

У відзиві зазначається, що безпідставними є заперечення відповідача проти порядку обчислення середньомісячної зарплати за час вимушеного прогулу. Більше того, суд першої інстанції керувався довідкою № 840 від 16.09.2020 року, виданою відповідачем ДП «Уманське лісове господарство», який тепер ставить під сумнів свою довідку.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, такими, що не спростовують законності рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року у справі № 705/3855/20, а тому просить Черкаський апеляційний суд залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування наказів про оголошення догани, про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивачем, надавши правову оцінку наказу № 31-аг від 22.01.2020 року суд прийшов до висновку, що в наказі відсутні будь-які відомості про те, з яким наказом ознайомлені працівники, а листок ознайомлення, який надав відповідач позивачу суттєво відрізняється від того, який відповідач надав суду.
Суд першої інстанції, перевіривши докази, прийшов до висновку, що накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є незаконними, оскільки вони не відповідають вимогам трудового законодавства.
Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 95482 грн. 14 коп. з відповідача на користь позивача, суд діяв у відповідності до норм ч.2 ст. 235 КЗпП України, врахувавши, що згідно довідки № 840 від 16.09.2020 року, виданої ДП « Уманське лісове господарство », середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1224 грн. 13 коп.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що оскільки було встановлено під час розгляду справи порушення відповідачем прав позивача в зв`язку з незаконним звільненням позивача, то суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, частково задовольнив вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, визначивши моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд за наведеними доводами скаржника не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 з 1989 року працював у Державному підприємстві «Уманське лісове господарство», у тому числі з 14.07.2015 року займав посаду лісничого Потаського лісництва.
Згідно наказу № 31-аг від 22.01.2020 року «Про проведення огляду місць заготівлі деревини », з метою посилення контролю за дотриманням законодавства при проведенні місць заготівлі деревини, закріплені за підрозділами відповідні спеціалісти.
В даному наказі вказується, що при зачищенні заготівлі деревини на ділянці на адресу підприємства надсилати повідомлення для забезпечення участі закріплених за підрозділом спеціалістів в огляді місця заготівлі відповідальний лісничий. Кожної п`ятниці надавати інформацію про складання актів огляду місць заготівлі протягом неділі по формі ( додаток № 1 ) відповідний помічник лісничого (а.с. 17).
Наказом № 173-аг від 25.05.2020 року при аналізі книги рубок формування і оздоровлення лісів за 2020 рік та інформації, яку надають лісництва, виявлено, що деякими підрозділами не виконано пункт 1 та 2 наказу від 22.01.2020 року № 31-аг про інформування на електронну адресу про закінчення заготовки і подальше складання актів огляду місць заготівлі деревини, а саме : Потаське лісництво заготівля закінчена в квітні місяці.
На зазначені ділянки акти огляду не складались. За невиконання п.2.2 наказу № 31-аг помічнику лісничого Потаського лісництва Бенедю О.І. оголосити догану.
Питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності лісничого Потаського лісництва ОСОБА_1 вирішити після його виходу з відпустки (а. с. 19).
Наказом № 255-аг від 01.09.2020 року за невиконання п.1 наказу Державного підприємства «Уманське лісове господарство від 22.01.2020 року № 31-аг щодо своєчасного інформування лісничими про закінчення на ділянках заготівлі деревини, що стало наслідком не своєчасного забезпечення участі закріплених підприємством за підрозділами спеціалістів для огляду закінчених ділянок заготівлі деревини в Потаському лісництві, чим порушено функціональні обов`язки п.1.5.1 посадової інструкції лісничого ( КОД КП 1221.2 ), на підставі цього та наказу № 173-аг від 25.05.2020 року лісничому Потаського лісництва ОСОБА_1 оголошено догану (а. с. 14).
Згідно наказу № 174-аг від 26.05.2020 року за порушення методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держлісгоспу п.3.1 Відмежування лісосік, п.9.3 про розходження даних перевірки більше 10% по ліквіду і 15% по діловій, учаснику відводу помічнику лісничого ОСОБА_5 оголошено догану. Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лісничого ОСОБА_1 вирішити після його виходу з відпустки (а. с. 28).
Відповідно наказу № 256-аг від 01.09.2020 року « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лісничого Потаського лісництва ОСОБА_1 » за неналежну організацію з проведення робіт по відмежуванню лісосік, визначених в п.3.1 та відведення лісосік з порушенням п.п.4.5, 4.6 « Методичних вказівок з ведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держкомлісгоспу », затверджених наказом Державного комітету лісового господарства України від 22.11.2010 року № 508, що стало наслідком незадовільного виконання робіт з відведення і таксації лісосік та розходження даних перевірки більше, ніж на 10% по ліквідному запасу на лісосіці, та 15% по діловій деревині, чим порушено вимоги вищевказаних Методичних вказівок, та за систематичне невиконання п.п. 3.4, 3.18 посадової інструкції лісничого щодо не проведення оглядів місць рубань і заготовленої деревини та іншої продукції, послаблення контролю за охороною лісів від самовільних рубок, що стало за можливе вчинення невстановленими особами на території Потаського лісництва протягом року, двох незаконних рубок, чим підприємству завдано збитків на загальну суму 1,9 млн. грн., та згідно наказу № 174-аг від 26.05.2020 року лісничому Потаського лісництва ОСОБА_1 оголошено догану і поставлено питання про відповідність займаній посаді (а. с. 27).
Як вбачається з наказу № 31-аг від 22.01.2020 року відповідальність за подання інформації про складання актів огляду місць заготівлі протягом неділі покладалася на помічника лісничого.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях , що вказано у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з із оцінкою доказів, наданих судом першої інстанції, який критично відноситься до листа, на якому вказано « з наказом ознайомлені», так як на ньому відсутні будь-які відомості про те, з яким наказом ознайомлені працівники, а листок ознайомлення, який надав відповідач позивачу суттєво відрізняється від того, який відповідач надав для огляду суду.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок, визначений законом, повно, всебічно й об`єктивно оцінив докази, надані сторонами, перевірив доводи сторін щодо доказів та дав оцінку вищезазначеному листу, взявши до уваги той факт, що суд не може виходити з припущень.

Суд першої інстанції встановив та звернув увагу, що в наказах про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не вказано, в який період часу він мав виконати покладені на нього трудові обов`язки, які терміни виконання таких обов`язків порушено, та коли вказані порушення виявлено відповідачем, з чим також погоджується апеляційний суд.

Згідно наказу № 143-к від 10.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади лісничого Потаського лісництва 10 вересня 2020 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст. 40 КЗпПУ. Підстава: наказ від 01.09.2020 року № 255-аг про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; наказ від 01.09.2020 року № 256-аг про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; згода профспілкового комітету; рішення колегії Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2020 року (а. с. 13).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов?язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством, і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з?ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов?язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов?язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов?язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року в справі № 363/4221/16-ц (провадження № 61-28075св18).
Систематичним невиконанням обов?язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов?язків, і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного висновку, що накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є незаконними, оскільки вони не відповідають вимогам трудового законодавства, виходячи з наступного.

Як було вказано судом першої інстанції в обґрунтування рішення суду, що в наказах про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов?язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини та дата вчинення проступку, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Працівник не може нести відповідальність за виконання трудових обов`язків, про які йому не відомо.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними доказами, що містяться в матеріалах справи, роботодавець не надав належного доказу про ознайомлення позивача ОСОБА_1 з наказом № 31-аг від 22.01.2020 року, оскільки листок ознайомлення, який надав позивач та відповідач відрізняються, на ньому не зазначено до якого наказу він відноситься.
Так, накази не містять відомості, коли вчинено проступок, адже притягнути до відповідальності можна протягом місяця з моменту виявлення, не рахуючи час перебування у відпустці, чи період тимчасової непрацездатності, але не пізніше 6 місяців з моменту вчинення порушення.
Для підтвердження вини працівника роботодавцю необхідно не лише провести внутрішнє розслідування, а й зажадати та проаналізувати письмові пояснення працівника на підставі ст.149 КЗпП, врахувати всі існуючі обставини проступку. Дане пояснення від позивача не отримане.
Якщо працівник відмовився від пояснень, комісією роботодавця за участю представника виборного органу первинної профспілкової організації підприємства (якщо цей працівник є членом профспілки) у складі не менше трьох осіб складається відповідний акт. У ньому зазначаються обставини, за яких працівник відмовився написати пояснення, та факт усного роз`яснення працівникові правових наслідків через порушення ним трудової дисципліни.
Безпосередній керівник порушника повинен написати на ім`я роботодавця службову записку, в якій об`єктивно викласти фактичні обставини справи та пропозиції щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також додати відповідні документи, які підтверджують факт порушення. Це має визначатися функціональними обов`язками керівника структурного підрозділу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно до наказу № 31-аг від 22.11.2020 року « Про проведення огляду місця заготівлі деревини» з метою посилення контролю за дотриманням законодавства при проведенні місць заготівлі деревини за Потаським лісництвом, яке очолював позивач ОСОБА_1 , закріплено відповідальним головного лісничого ОСОБА_4 , проте рапорт від 22.05.2020 року та лист від 19.05.2020 року написав не уповноважений ОСОБА_4 , а чомусь ОСОБА_3 , які не містять ознак реєстрації та резолюції.
Щодо надання оцінки судом першої інстанції наказу про звільнення ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду, який дав вірну правову оцінку, вказавши, що наказ про звільнення був винесений передчасно, адже систематичним невиконанням обов`язків вважається саме те, що вчинене працівником, який вже раніше допускав порушення, покладених на нього обов`язків, і притягувався за це до відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
До прийняття відповідачем наказів про оголошення ОСОБА_1 доган 1.09.2020 року, в позивача відсутні будь - які дисциплінарні стягнення, що свідчить про відсутність систематичності невиконання трудових обов`язків. Крім того, з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Судом першої інстанції вірно вказав, що в даному випадку, виходячи з матеріалів справи та наявних доказів, не зрозуміло, коли було виявлено порушення, а звільнення відбулося 10.09.2020 року. Отже, наказ про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі, з чим повністю погоджується апеляційний суд, перевіривши доводи скаржника.
Таким чином, встановивши, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності прийняті роботодавцем із порушенням, передбаченого законом порядку, а також відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження систематичності невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді, оскільки його звільнення з посади є незаконним.
Суд, задовольнивши вимоги позивача про поновлення на роботі, обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про стягнення середнього заробітку, яка є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі, тому стягнув кошти на користь позивача із відповідача за час вимушеного прогулу.
Згідно роз?яснень, викладених у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв?язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Із роз?яснення, викладеного у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов?язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов?язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
На підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України у зв?язку з поновленням позивача ОСОБА_1 на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2020 року по 30 грудня 2020 року, що становить 78 днів, в розмірі 95482 грн. 14 коп., оскільки згідно даних довідки № 840 від 16.09.2020 року, виданої ДП «Уманське лісове господарство » середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1224 грн. 13 коп.
Враховуючи вищевикладені норми права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, стягнувши з ДП «Уманське лісове господарство» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 95482 грн. 14 коп., тому доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, висновків суду не спростовують, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно стягнення моральної шкоди з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 в розмірі 5 000 грн., вважає, що даний розмір моральної шкоди визначений судом вірно з врахуванням обставин справи та вимог закону.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв?язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що, обґрунтовуючи розмір відшкодування, судом першої інстанції врахований характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених внаслідок цього змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв?язку між шкодою і діями заподіювача.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, враховуючи характер і тривалість порушень права працівника, приймаючи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача з огляду на те, що позивач ОСОБА_1 працював у ДП «Уманське лісове господарство» тривалий час, з 1989 року.
З врахуванням вимог розумності та справедливості, на підставі ст. 237-1 КЗпП України , суд правильно задовольнив частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, відшкодував моральну шкоду з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 5000 грн.
В частині вирішення питання розподілу судових витрат судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу судових витрат при повному задоволенні позовних вимог.

Твердження скаржника про належне ознайомлення позивача ОСОБА_1 з наказом № 31-аг від 22.01.2020 року не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи та норм чинного законодавства, оскільки вбачається відсутність на листку ознайомлення номера наказу, з яким ознайомлено працівників, дати їх ознайомлення.

Наказ № 31-аг від 22.01.2020 року та лист ознайомлення містять суперечність, так як наказ підписав в.о. директора ОСОБА_4 , проте в листі ознайомлення зазначено, що ознайомитися з наказом мав головний лісничий ОСОБА_6 .

Колегія суддів апеляційного суду враховує те, що копія листа ознайомлення, який отримав позивач ОСОБА_1 разом з копією наказу у вересні 2020 року, та копія листка ознайомлення, яку додав відповідач до відзиву на позов містять різну кількість підписів осіб, що ознайомилися з даним наказом.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази , та керуючись ст.ст. 77-80 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що матеріали справи не містять достатніх належних доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача ОСОБА_1 з наказом № 31-аг від 22.01.2020 року.

Доводи скаржника щодо неправомірності порядку обчислення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, не спростованими та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому не підлягають до задоволення апеляційним судом. Так як протягом двох місяців, що передували звільненню, позивач ОСОБА_1 перебував у відпустці та на лікарняних, тому обчислення середньомісячної заробітної плати здійснювалося на підставі довідки про доходи за останні два місяці роботи позивача, яку видав відповідач. Більше того, як вказано судом першої інстанції, суд керувався безпосередньо довідкою № 840 від 16.09.2020 року, виданою ДП «Уманське лісове господарство», яка наявна в матеріалах справи, та не спростована відповідачем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ, як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги скаржника.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382,383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.О. Єльцов

О.В. Карпенко