ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 622/623/20 Головуючий суддя І інстанції Чернова О. В.
Провадження № 22-ц/818/1327/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності на земельну ділянку
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чабан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа садівниче товариство «Спецстроєвець» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки №0133, площею 0,06 га, розташовану на землях Садового Товариства «Спецстроевец», у с.Світличне Золочівського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення колективного садівництва, укладений 20 червня 2015 року між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем); визнати за ОСОБА_3 , як за покупцем по договору купівлі-продажу від 20.06.2015 року право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,06 га, розташовану на землях Садового Товариства «Спецстроевец», у с. Світличне Золочівського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення колективного садівництва.

Позов мотивовано тим, що 20 червня 2015 року нею, членом СТ «Спецстроевец», з ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,06 га без кадастрового номеру, яка межує з її земельною ділянкою, для ведення садівництва, яка розташована на землях СТ «Спецстроевець» (надалі Товариство), наданої Товариству для організації колективного садівництва рішенням №225-1 від 21.06.1988 року Виконавчим комітетом Золочівської районної ради народних депутатів, загальною площею 23,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вона із відповідачкою домовилася про продаж земельної ділянки № НОМЕР_1 та 20.06.2015 року уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач розрахувалася із відповідачем, сплативши останній за ділянку 300 доларів США, що складало 6490,50 грн, і прийняла майно. Відповідач в свою чергу передала вказане майно у власність позивача за вказану плату та зобов`язалася оформити необхідні документи шляхом нотаріального посвідчення вказаного договору.

Зауважує, що нотаріально цей договір вони не мали змоги укласти у нотаріальній конторі у зв`язку із тим, що відповідач стверджувала про втрату документів на земельну ділянку № НОМЕР_1 . В підтвердження наміру оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки позивачем було подано правлінню Товариства заяву з проханням переоформити на неї земельну ділянку № НОМЕР_1 з 20.06.2015 року, а відповідачем було надано письмову згоду на переоформлення земельної ділянки. Дану заяву на підставі п.2.2. Статуту Товариства було прийнято та затверджено в.о. голови Товариства ОСОБА_4 , яка на заяві покупця письмово посвідчила особу продавця та покупця, їх підписи, а також передачу продавцеві грошей за ділянку ОСОБА_2 .

Вказує, що нею, як новим власником земельної ділянки було сплачено усі борги продавця у розмірі 340 грн по членським внескам, податку на землю, вивіз сміття. Як їй стало відомо, відповідачка приватизувала земельну ділянку 27.03.1997 року згідно акту №ХР-, який втратила. У 2019 році відповідачкою було отримано дублікат цього акту та у травні 2020 року отримано кадастровий номер. З травня 2020 року позивач вимагає відповідачку посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса, проте 20.06.2020 року відповідачка категорично і остаточно відмовилася оформляти договір купівлі-продажу земельної ділянки в нотаріальній конторі.

З 20.06.2015 року позивачка відкрито користується спірною земельною ділянкою, сплачує членські внески, податок на землю, вивіз сміття, а відповідачка уникає нотаріального посвідчення договору, що суттєво порушує права позивачки як нового власника земельної ділянки та перешкоджає у реєстрації її права власності, у зв`язку із чим вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що факт ухилення від укладання договору купівлі-продажу, який суд у своєму рішенні вказав, як не доведеним, підтверджуються показами свідків та виконуючою голови товариства ОСОБА_4 . Зазначає, що оскільки у справі не проводилось жодного судового засідання, то свідки, не допитувались, вона також не надавала пояснень.

Вказує, що суд не дослідив належним чином надані докази, не допитав свідків, не було опитано особисто позивача, тобто формально розглянув справу та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, чим порушив законне право позивача на право власності на земельну ділянку, як доброчинного покупця.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку за позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 132 ЗК Україні (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов`язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась).і ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Приписами ст. ст.638,639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, умовою застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР-13-00-055069 та листа Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.10.2020 року №479/112-20 на ім`я ОСОБА_2 виготовлявся державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР-13-00-055069 загальною площею 0,12 га на території Світличненської сільської ради для ведення садівництва, зареєстрований за №726 від 27.03.1997 р.

Вказана у даному державному акті земельна ділянка площею 0,06 га сформована та внесена до Державного земельного кадастру за №133-А від 19.05.2020 року з кадастровим номером :02:008:0052, земельна ділянка площею 0,06 га сформована та внесена до Державного земельного кадастру за №137-А від 19.05.2020 року з кадастровим номером :02:007:0045 (а.с.65-67).

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу належної ОСОБА_2 земельної ділянки позивачкою надано заяву від 20.06.2015 року члена товариства ОСОБА_3 до правління СТ «Спецстроєвець» з проханням переоформити на неї ділянку № НОМЕР_2 з 20.06.2015 року, на якій ОСОБА_2 здійснено запис про те, що остання не заперечує проти переоформлення ділянки № НОМЕР_1 з 20.06.15 р. Заступником правління СТ «Спецстроєвець» Ликовою Л.І. на даній заяві посвідчено підписи ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та зазначено про те, що в її присутності проведено оплату 300 доларів США в рахунок погашення вартості за ділянку ОСОБА_3 ОСОБА_2 (а.с.19).

Крім того позивачкою надано копії членської книжки садовода та довідки, складеної 30.10.2019 року головою СТ «Спецстроєвець» Машкіною Н.В. про те, що ОСОБА_1 дійсно придбала у ОСОБА_2 ділянку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) площею 0,06 га, сплатила всі заборгованості по ділянці до часу придбання та сплачує всі обов`язкові платежі по ділянці № НОМЕР_1 , заборгованість за даною ділянкою відсутня (а.с.20, 25, 21-22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що після укладення з відповідачем договору купівлі-продажу в простій письмовій формі, вона позбавлена можливості його нотаріально оскільки відповідач ухиляється від його посвідчення, просила визнати такий договір дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову суду першої інстанції зазначив, що правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Крім того, однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року в справі N 6-1288цс17.

З наданих суду письмових доказів не вбачається факт вчинення договору купівлі-продажу, домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору, вимоги до яких встановлені законом, позивачкою не доведено та судом не встановлено факту ухилення відповідачки від укладення нотаріально посвідченого договору.

Посилання позивачки на подачу відповідно до п.2.2. Уставу Товариства заяви щодо переоформлення земельної ділянки, як на підтвердження дійсності укладення договору купівлі-продажу, сплата членських внесків та інших платежів, не підтверджує дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2015 року, за відсутності належних та допустимих доказів, передбачених законом, для визнання його дійсним.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку за позивачкою, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч процесуальних обов`язків, передбачених загаданими нормами ст.ст. 21, 81 ЦПК України позивач не надала до суду належних і допустимих доказів у розумінні ст. 76 ЦПК України факт вчинення договору купівлі-продажу, домовленість сторін щодо усіх передбачених нормою ст. 132 ЗК України істотних умов договору.

Посилання позивачки на заяву щодо переоформлення земельної ділянки, як на підтвердження дійсності укладення договору купівлі-продажу, сплата членських внесків та інших платежів, не підтверджує погодження між сторонами у письмовій формі усіх необхідних для укладення істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки та факт ухилення відповідача від укладання такого договору.

Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України надав належної оцінки наданим сторонами доказам, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, належним чином мотивував свої висновки про не доведеність визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а доводи скарги, які належним чином не доведені, цих висновків не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.