Справа № 190/612/19
Провадження №2/190/6/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи Командування сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_2 , Комунальна лікувальна профілактична установ «Міська психіатрична лікарня № 7 міста Маріуполя», Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької області про стягнення моральної шкоди у зв`язку із бездіяльністю з боку посадових осіб військової частини щодо ненаправлення у військово-лікарську комісію, яка призвела до смерті військового службовця,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи Командування сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_2 , Комунальна лікувальна профілактична установа «Міська психіатрична лікарня №7 міста Маріуполя», Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради про стягнення моральної шкоди, у зв`язку із бездіяльністю з боку посадових осіб військової частини щодо не направлення у військово-лікарську комісію, яка призвела до смерті військовослужбовця.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 був її чоловіком. За життя її чоловік працював машиністом електровозу 2 класу, кожен рік проходив медичний огляд для підтвердження придатності до спеціальності. Останній раз проходив медичний огляд у 2014 року, перед його мобілізацією на військову службу, за результатами якої чоловік був цілком здоровий, на обліку у психіатра та нарколога він не перебував, з 2011 по 2015 рік ОСОБА_3 не мав ніяких проблем із психікою. 31 січня 2015 року її чоловіка було мобілізовано на військову службу у Збройні сили України, перед тим, як його зарахувати до складу однієї з військових частин, він пройшов військово-лікарську комісію, якою його було визнано придатним до проходження військової служби. На підставі чого, відповідно до наказу від 19 березня 2015 року його зарахували до військової частині НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ). В період несення військової служби ОСОБА_3 почав хворіти. Внаслідок чого відповідач направляв його до психіатричних цивільних лікарень та кожний раз після лікування чоловіку надавали відпустку, яку він проводив вдома. У медичних документах (епікризах) вказано, що з 25 травня 2015 року по 19 червня 2015 року ОСОБА_3 лікувався в Запорізькій обласній психіатричній лікарні з діагнозом: галлюцинаторний розлад (підгострий алкогольний галюциноз), з 27 червня 2015 року по 14 серпня 2015 року в тій же психіатричній лікарні з діагнозом: психотично галлюцинаторний розлад через вживання алкоголю (рецидив), з 26 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 в комунальній профілактичній установі «Міська психіатрична лікарня №7» м.Маріуполя, з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Після чергового лікування її чоловіка відправили у відпустку, ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер шляхом самогубства. Її чоловік ОСОБА_3 систематично зловживав спиртні напої, мав розлади психіки внаслідок вживання алкоголю, а тому вважає що при таких синдромах мав би бути визнаний непридатним до військової служби в мирний час. Проте військова частина направляли її чоловіка до психіатричних цивільних лікарень, замість того щоб направити його до військового госпіталю, тим самим зменшили шанси ОСОБА_3 отримати можливість бути визнаним непридатним до військової служби та звільненння його з лав Збройних сил України. Відповідно до епікризів ОСОБА_4 , останньому після лікування було рекомендовано спостереження у нарколога та направити на ВЛК. Проте, військова частина повністю проігннорувала рекомендації лакарів та замість цього надали останньому відпустку, в якій чоловік і здійснив самогубство.
У зв`язку з вищевикладеним просить визнати протиправною (незаконною) бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виражена в тому, що військова частина НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ) не направила на військово-лікарську комісію військовослужбовця ОСОБА_3 , який страждав на психічну хворобу, для вирішення питання щодо звільнення його за станом здоров`я, що призвело до смерті останнього шляхом самогубства; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити моральну шкоду яку оцінює в 500000 грн., яка полягає у її внутрішніх (моральних) стражданнях та стягнути з відповідача всі витрати по справі.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні, допитаний в режимі відеконференції, позовні вимоги не визнав та пояснив, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 49 від 10.03.2015 року рядовий ОСОБА_3 з 10.03.2015 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), з 12.03.2015 року рядовий вибув для виконання заходів антитерористичної операції. Наказом командира військової частини від 28.09.2015 року рядового було направлено на лікування до КЛПУ міської психіатричної лікарні № 7 м. Маріуполь. 24.10.2015 року останній повернувся з лікування в район проведення антитерористичної операції, 29.10.2015 року солдат ОСОБА_3 вибув у чергову відпустку. Наказом командира від 04.11.2015 року у військовій частині було проведено службове розслідування по факту самогубства рядового ОСОБА_3 03.11.2015 року, за наслідками якого смерть останнього вважається такою, що не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Зазначив, що матеріали справи не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю чоловіка. Більш того, матеріали службового розслідування та наказ командира військової частини про результати службового розслідування по факту самогубства солдата ОСОБА_3 містять докази вчинення необхідних дій з боку командування військової частини задля поліпшення психологічного стану солдата, зокрема: направлення медичною службою підрозділу 3 рази до профільних медичних установ, здійснення контролю з боку безпосередніх командирів, проведення бесід з військовослужбовцем, надання відпустки для психофізичної реабілітації. Таким чином, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача - дія чи бездіяльність, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода, відсутні підстави для стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди з військової частини НОМЕР_1 . Крім того, матеріали службового розслідування по факту самогубства ОСОБА_3 не оскаржувались, жодних рішень судів щодо можливого порушення законодавства командуванням військової частини НОМЕР_1 , що призвело до смерті ОСОБА_3 , не виносилось, а тому вважає вимоги відповідача безпідставними, у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.
Третя особа Командування сухопутних військ Збройних сил України військова частина НОМЕР_2 свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином/а.с.186/.

Третя особа комунальна лікувальна профілактична установа «Міська психіатрична лікарня №7 міста Маріуполя» свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду листа з проханням справу розглядати без участі їх представника/а.с.190 Т №1/.

Третя особа комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином/а.с.187 Т№1/.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

14 серпня 1999 року у відділі реєстрації актів громадського стану П`ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, актовий запис № 61, що підтведужується копією свіцоцтва про укладення шлюбу/а.с.17 Т №1/.

Згідно копії сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯШ №347405 від 17.10.2011 року, серії АА №012401 від 08.10.2013 року та довідки КЗ « «П`ятихатська центральна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №1801/19 від 15.11.2019 року ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога не перебував, наркологічні протипоказаня не виявлено /а.с.21,23,198 Т№1/.

Згідно з копіями сертифікатів про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯШ від 17.10.2011 року, серії АА №002106 від 08.10.2013 року та довідки КЗ « «П`ятихатська центральна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №1800/19 від 15.11.2019 року ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебував, психіатрічних протипоказань для виконання робіт машиніста не виявлено/а.с.22,23, 197 Т№1/.

Згідно копії довідки військо-лікарської комісії № 523 від 29.01.2015 року, виданої П`ятихатським об`єднаним районним військовим комісаріатом Дніпропетровської області рядовий ОСОБА_3 придатний для проходження військової служби по мобілізації/а.с.24, 166 Т№1/.

31 січня 2015 року ОСОБА_3 мобілізований на військову службу до Зройних сил України, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 30.01.2015 року/ас.25-27,83-85Т1/.

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 49 від 10.03.2015 року рядовий ОСОБА_3 з 10.03.2015 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення/а.с.62 Т1/.

12.03.2015 року рядовий ОСОБА_3 вибув для виконання заходів антитерористичної операції, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 50 від 11.03.2015 року/а.с.63 Т1/.

01.04.2015 року рядового ОСОБА_3 було допущено до вакантної посади водія - заправника автомобільного взводу підвозу пально - мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 67 від 01.04.2015 року/а.с.64 Т1/.

20.07.2015 року рядового ОСОБА_3 було призначено водієм - заправником автомобільного взводу підвозу пально - мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 162 від 20.07.2015 року/а.с.65 Т1/.

Згідно копії медичної характеристики виданої начальником медпункту ТПУ в/ч НОМЕР_5 військовослужбовець ОСОБА_3 26.09.2015 року звертався за медичною допомогою зі скаргами на головні болі, під час несення служби почав утікати за територію підрозділу, мотивуючи це тим, що його хочуть убити/а.с.165 Т1/.

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 224 від 28.09.2015 року рядового ОСОБА_3 направлено на лікування до КЛПУ міської психіатричної лікарні № 7 м. Маріуполь/а.с.35,66 Т1/.

З 25.05.2015 року по 19.06.2015 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом: галлюцинаторний розлад (підгострий алкогольний галюциноз), що підтверджується копією епікрізу /а.с.28/,159 Т1/.

З 27.06.2015 року по 14.08.2015 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом: психотично галлюцинаторний розлад через вживання алкоголю (рецидив), що підтверджується копією епікрізу /а.с.29, 160 Т1/.

З 26.09.2015 року по 23.10.2015 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в комунальній профілактичній установі «Міська психіатрична лікарня №7» м. Маріуполя з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується копією епікрізу /а.с.30,158 Т1/.

24.10.2015 року рядовий ОСОБА_3 повернувся з лікування в район проведення антитерористичної операції, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 247/а.с.36,67 Т№1/.

29.10.2015 року солдат ОСОБА_3 убув у чергову відпустку, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 251 від 28.10.2015 року/а.с.68 Т1/.

Відповідно до копії відпускного квитка виданого військовою частиною НОМЕР_3 від 27.10.2015 року №850/АТО солдат ОСОБА_5 звільнений у чергову відпустку, терміном на 28 днів з 29.10.2015 року по 25.11.2015 року/а.с.31/,82 Т.1/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть/а.с.32,90 Т №1/.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження №180 від 04.11.2015 року, виданого П`ятихатським міжрегіональним відділенням «Дніпропетровське обласне Бюро судово-медичної експертизи» смерть ОСОБА_3 настала в результаті навмисного самоушкодження шляхом повішення, на підставі чого видане лікарське (остаточне) свідоцтво про смерть №180 від 04.11.2015 року/а.с.86/,221-225 Т1/.

Відповідно до копії акту проведення службового розслідування смерть солдата ОСОБА_3 є такою, що не пов`язання з виконанням обов`язків військової служби/а.с.74-75 Т№1/.

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 1284 від 22.12.2015 року смерть водія заправника автомобільного взводу підвозу пального і мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення ОСОБА_3 не пов`язана з виконанням службових обов`язків з виконанням військової служби/а.с.98-99,34 Т №1/.

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2015 року №1 анульоване умовне найменування військової частини польова пошта НОМЕР_3 та надано умовне найменування військової частини НОМЕР_1 /а.с.71 Т1/.

Начальником медичної служби Командування Сухопутних військ Збройних сил України повідомлено ОСОБА_1 про те, що солдат ОСОБА_3 перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 став зловживати алкоголем, у зв`язку з чим двічі направлявся на лікування, встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби здійснюється штатними військово-лікарськими комісіями, для направлення військовослужбовця на проходження комісії необхідно подання військовослужбовцем рапорту на ім`я командира, оскільки відповідного рапорту ОСОБА_3 до безпосереднього командира не надходило, направлення на проходження ВЛК начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 не надавалось, що підтверджується копією листа №116/11/13631 від 01.10.2018 року/а.с.38Т1/.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №360 від 01.07.2020 року ОСОБА_3 на момент його призову на військову службу (січень 2015 року) будь-яким тимчасовим психічним розладом не страждав, в період його перебування на військовій службі, зокрема в період травня-початку жовтня 2015 року, виявляв наявність гострих переважно галюцинаторно-маячних психотичних розладів (згідно з МКХ-10:F23.3), зазначені психічні порушення мали психогенно-інтоксикаційне походження, в матеріалах відсутні дані про психічні розлади на 03.11.2015 року, що могли б стати стати причиною самогубства/а.с.130-135 Т №2/.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 84 від 25 лютого 2021 року травма солдата за призовом ОСОБА_3 , 1978 року народження «Механічна асфіксія. Здавлення органів шиї петлею при повішанні», яка призвела до смерті, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, лікарським свідоцтвом про смерть від 04.11.2015 року № 180, актом судово-медичного дослідження від 03.11.2015 року № 180, свідоцтвом про смерть від 14.01.2016 року серії НОМЕР_6 травма, яка призвела до смерті, одержана в результаті нещасного випадку, так пов`язана з проходженням військової служби.

Відповідно до частини першої статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не місять належних доказів (рішення суду про встановлення бездіяльності органу, невиконання ними службових обов`язків, тощо) на підтвердження наявності (факту) протиправної бездіяльності відповідача у справі, відсутні докази причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та смертю солдата ОСОБА_4 , а наданий позивачем Витяг з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, згідно якого травма, яка призвела до смерті солдата ОСОБА_3 , одержана в результаті нещасного випадку, пов`язана з проходженням військової служби суд не можна вважати належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, так як даний письмовий доказ не доводить факту протиправної бездіяльності відповідача, яка призвела до смерті військовослужбовця, та суперечить іншим зібраним по справі доказам.

Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265 ЦПК України , суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи Командування сухопутних військ ЗСУ військова частина НОМЕР_2 , Комунальна лікувальна профілактична установ «Міська психіатрична лікарня №7 міста Маріуполя», Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької області про стягнення моральної шкоди у зв`язку із бездіяльністю з боку посадових осіб військової частини щодо не направлення у військово-лікарську комісію, яка призвела до смерті військового службовця - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 квітня 2021 року

Головуючий суддя Ю.В. Фирса