Провадження №2/522/1355/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Тончевої П.В.,

представника позивача Панасюка О.М. ,

представника відповідача Секача О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до суду звернувся адвокат Панасюк Олег Миколайович, місцезнаходження: 65023, м.Одеса, вул. Ніжинська, 11, оф. 501, з позовом до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 59165,75 грн., суму компенсації завданої моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суму витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 2300,00 грн., суму витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., судові витрати в розмірі 1536,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 вересня 2016 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ОРEL» д/н НОМЕР_3 по вул. Розкидайлівській у м. Одесі, скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП) з автомобілем марки «ТOYOTA RAV 4» д/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси (справа № 522/18809/16-п) від 07.11.2018 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вищевказаній ДТП.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ 5041453.

Ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну на дату ДТП, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ 5041453 становить - 50000,00 грн.

Позивач 26.11.2016 року звернулася до страховика з повідомленням про настання ДТП, визнання події страховим випадком та здійснення страхового відшкодування спричинених збитків.

Відповідно до Висновку експерта № 057/18 від 20.03.2018, складеного судовим експертом Кеосак А.П.:

- ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н НОМЕР_4 становить - 162253,69 грн.;

- вартість відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н НОМЕР_4 становить - 266483,35 грн.;

- ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н НОМЕР_4 у фактичному стані після ДТП становить - 53597,94 грн.

Визначення матеріального збитку: 162253,69 грн. (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 53597,94 грн. (ринкова вартість ТЗ після ДТП) = 108655,75 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП).

Виходячи з того, що ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ 5041453, становить - 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн., Страховиком 10.05.2019 року відшкодовано ОСОБА_2 суму в розмірі - 49490,00 грн.

Отже різниця між сумою, яку позивач отримала згідно п. 30.2. ст. 30 Закону та сумою завданого матеріального збитку становить - 59165,75 грн.

На думку позивача, відповідач має їй сплатити, як власнику автомобіля, різницю між загальною вартістю матеріальної шкоди, завданої позивачу у розмірі 108655,75 грн. та страховим відшкодуванням у розмірі 49490,00 грн., що становить 59165,75 грн.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. Більше 2-х років позивач вимушена поновлювати її порушені права в результаті неправомірних дій відповідача, позбавлена можливості придбати собі інший транспортний засіб, що негативно впливає на її повсякденний спосіб життя. Таким чином, позивач вважає, шо в результаті ДТП з боку відповідача завдана моральна шкода у розмірі - 20000,00 грн.

Крім того, позивач зазнав витрат у розмірі - 2300,00 грн., у зв`язку з необхідністю проведення експертного дослідження по визначенню розміру матеріального збитку, завданого позивачу.

Позивач також вимушений понести витрати у зв`язку з необхідністю отримання правничої допомоги адвоката, з метою захисту своїх інтересів, вартість якої склала - 4000,00 грн.

Також позивачем було сплачено судовий збір за подачу позову до суду у розмірі - 1536,80 грн.

На підставі викладеного вище, позивач звернувся до суду та просить стягнути вищевказані витрати з відповідача.

Предмет та підстава позову - стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

30.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що сума матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими, висновок щодо матеріальної шкоди було складено за відсутності сторін та експертом, який не має повноважень на здійснення експертного автотоварознавчого дослідження.

29.10.2019 року позивачем було надано відповідь на відзив, у якому позивач не погоджується із запереченнями відповідача на підставі того, що експерт Кеосак А.А. має всі документи, які підтверджують його кваліфікацію для проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, та експертизу було проведено з дотриманням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, про проведення якої своєчасно було сповіщено відповідача.

09.02.2021 року у судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача до участі у справі у якості співвідповідача та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

06.04.2021 року у судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Секача А.Н. про закриття провадження по справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Панасюк О.М. позовні вимог підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Секач О.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову повністю.

Представником третьої особи ПАТ НАСК «Оранта» Зотовою А.Д. до суду надано клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши, надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що 23 вересня 2016 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ОРEL» д/н НОМЕР_3 по вул. Розкидайлівській у м. Одесі, скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП) з автомобілем марки «ТOYOTA RAV 4» д/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 .

Власником автомобілю «ТOYOTA RAV 4» д/н НОМЕР_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ВІД 22.07.2016 року є ОСОБА_2 .

Постановою Приморського районного суду м. Одеси (справа № 522/18809/16-п) від 07.11.2018 року ОСОБА_3 було визнано винним у вищевказаній ДТП.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ 5041453.

Ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну на дату ДТП, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ 5041453 становить - 50000,00 грн.

Позивач 26.11.2016 року звернулася до страховика з повідомленням про настання ДТП, визнання події страховим випадком та здійснення страхового відшкодування спричинених збитків.

Відповідно до Висновку експерта № 057/18 від 20.03.2018, складеного судовим експертом Кеосак А.П.:

- ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н НОМЕР_4 становить - 162253,69 грн.;

- вартість відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н НОМЕР_4 становить - 266483,35 грн.;

- ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA RAV 4 д/н НОМЕР_4 у фактичному стані після ДТП становить - 53597,94 грн.

Визначення матеріального збитку: 162253,69 грн. (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 53597,94 грн. (ринкова вартість ТЗ після ДТП) = 108655,75 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП).

10.05.2019 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно з заявою на видачу готівки № виплатило ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 49490,00 грн.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами третьою та четвертою статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_3 та завданою ОСОБА_2 моральною шкодою.

Також суд вважає, що позивачем доведено, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (тілесні ушкодження у вигляді забія грудної клітини та забія передньої черевної стінки), що підтверджується довідками лікарів КУ «Міська клінічна лікарня №11» (а.с.29-30).

Таким чином, установивши, що дії ОСОБА_3 призвели до моральних страждань та переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 2000,00 гривень.

При цьому суд враховує, що з огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 59165,75 грн., суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 як власником автомобіля доведено факт завдання їй шкоди ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПАТ «НАСК «ОРНАНТА», і суд вбачає, що між діями ОСОБА_3 , вина якого в ДТП визнана постановою суду і шкодою, завданою ОСОБА_2 , є безпосередній причинний зв`язок.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Щодо заперечень представника відповідача стосовно проведення експертного дослідження особою, яка не має повноважень на його проведення, суд зазначає, що експерт Кеосак А.А. має всі документи, які підтверджують його кваліфікацію для проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, та експертизу було проведено з дотриманням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, про проведення якої своєчасно було сповіщено відповідача, що підтверджується відповідними доказами, долученими до матеріалів справи.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем або його представником клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення матеріальної шкоди не заявлялись.

Таким чином, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 різниця між загальною вартістю матеріальної шкоди завданої позивачу у розмірі 108655,75 грн. та страховим відшкодуванням у розмірі 49490,00 грн., що складає 59165,75 грн.

За нормами ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, витрат на проведення експертного дослідження та витрат на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати:

-судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (а.с.2);

-витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2300,00 грн. (а.с.28);

-витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (а.с.38).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, виходячи з пропорційного розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , суд вбачає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.); витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі грн. 00 коп.); витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2300,00 грн. (дві тисячі триста грн. 00 коп.).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 264, 265, 268, 280-283, 288, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , матеріальну шкоду у розмірі 59165,75 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч сто шістдесят п`ять грн. 75 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , моральну шкоду у розмірі 2000,00 (дві тисячі грн. 00 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , суму сплаченого судового збору у розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.),

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , суму витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 2300,00 грн. (дві тисячі триста грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення буде складено через п`ять днів.

Суддя Л.С. Єршова