Провадження № 2-з/761/65/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання співкористувачем місця родинного поховання та зобов`язання не чинити перешкод у встановленні намогильної споруди, цоколю, огорожі та висадці зелених насаджень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання співкористувачем місця родинного поховання та зобов`язання не чинити перешкод у встановленні намогильної споруди, цоколю, огорожі та висадці зелених насаджень.

Одночасно з цим на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У своїй заяві позивачка просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , яка є користувачем місця поховання на ділянці АДРЕСА_1, згідно зі свідоцтвом про поховання № НОМЕР_3 та іншим особам вчиняти буд-які дії, які можуть привести до порушення Закону України «Про поховання та похоронну справу», Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003р. за №193, Інструкції про порядок поховання, утримання кладовищ і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України, інших нормативних актів у цій сфері, зокрема - перепланування місця родинного поховання, поділ його на частини, встановлення постійних та тимчасових споруд (у т.ч. намогильних), зменшення на ньому кількості ґрунту, перенесення ґрунту з однієї частини місця родинного поховання на іншу, знищення та/або пересадку зелених насаджень та квітів.

Також просить контроль за виконанням ухвали про забезпечення позову, покласти на Ритуальну службу спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації).

Свою заяву позивачка обґрунтовує тим, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , (про що, 08.05 2016 року, відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві було складено відповідний актовий запис № 7314 і видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 ).

За згодою, його бабусі - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було підпоховано на ділянці АДРЕСА_1, де раніше було поховано (перше поховання) чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Про підхорон було зроблено запис в книзі реєстрації поховань, 9 травня 2016 року. Здійснили поховання - позивачка та його батько, ОСОБА_5 , якому і надано було довідку про поховання ОСОБА_6 .

Наступного року, а саме -ІНФОРМАЦІЯ_2, помирає батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , (про що, 12.09 2017 року, відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві було складено відповідний актовий запис № 4198 і видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 ).

І знову, за згодою, його матері - ОСОБА_4 та позивачки, урну з прахом свекора, було підпоховано на ділянці АДРЕСА_1, де раніше було поховано чоловіка, ОСОБА_3 . Про підхорон було зроблено запис в книзі реєстрації поховань, 22 березня 2017 року. Здійснила поховання ОСОБА_5 , позивачка, про що останній і надано було довідку про поховання ОСОБА_5 .

Як стало відомо позивачці, весною 2019 року, ОСОБА_4 надала згоду на підпоховання до могили свого чоловіка, ОСОБА_5 , свого онука - ОСОБА_7 .

Таким чином на ділянці АДРЕСА_1, на сьогодні, поховано чотирьох осіб - батька ОСОБА_5 , його сина ОСОБА_5 , та двох онуків ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Позивачка зазначає, що весь час дбає про місце поховання колишнього чоловіка та свекра, та вважає себе повноправним користувачем місця родинного поховання.

Не зважаючи на те, що після смерті чоловіка пройшло більше чотирьох років, а свекора - більше трьох, позивачка не в змозі поставити їм намогильні споруди, цоколь та відновити огорожу. Також додає, що місце поховання чоловіка постійно звужується, шар землі на ній постійно зникає.

В подальшому позивачкою вживалися заходи щодо досудового вирішення спору.

Згідно з відповіддю Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради від 19.08.2020 року за № 1447 позивачкою було встановлено, що користувачем місця поховання на ділянці АДРЕСА_1, згідно зі свідоцтвом про поховання № НОМЕР_3 , є - ОСОБА_2 , донька ОСОБА_4 та померлого ОСОБА_5 .

Крім того, вона ж звернулася до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) з письмовою заявою про заборону будь яких дій на місці родинного поховання на ділянці АДРЕСА_1 ). а саме: встановлення намогильних споруд, огорожі, цоколю - будь яким особам.

Аналізуючи, на протязі майже 4 років, дії ОСОБА_2 , її відношення та дії щодо сумісного користування місцем родинного поховання на ділянці АДРЕСА_1, неодноразові погрози, щодо його перепланування та її самовільного перезахорону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , категоричну відмову з її сторони мирним шляхом прийти до взаємної згоди в співкористуванні місцем родинного поховання, позивачка вважає за доцільне вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти буд-які дії, які можуть привести до порушення Закону України «Про поховання та похоронну справу», Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003р. за №193, Інструкції про порядок поховання, утримання кладовищ і організацію ритуального обслуговування в населених пунктах України, інших нормативних актів у цій сфері, зокрема - перепланування місця родинного поховання, поділ його на частини, встановлення постійних та тимчасових споруд (у т.ч. намогильних), зменшення на ньому кількості ґрунту, перенесення ґрунту з однієї частини місця родинного поховання на іншу, знищення та/або пересадку зелених насаджень та квітів.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання позивача співкористувачем місця родинного поховання на ділянці АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідачу не чинити перешкод у встановленні намогильної споруди, цоколю, огорожі та висадці зелених насаджень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом із тим, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання співкористувачем місця родинного поховання та зобов`язання не чинити перешкод у встановленні намогильної споруди, цоколю, огорожі та висадці зелених насаджень - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: