Справа №362/1892/20
Провадження №2/333/366/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Христової Н.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника відповідача адвоката Панченка Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми, сплаченої в рахунок користування приміщенням за договором найму. Посилається на таке. 10.04.2017 р. між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від 12.05.2016 р., представляючи інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір найму будівлі №10/04/17. Предметом договору є передача у найм будівлі, зазначеної у технічному паспорті літерою «Н», загальною площею 704,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на строк 30 місяців. Право власності на вказану будівлю належить ОСОБА_5 . Відповідно до умов договору вартість найму складу становить 60 гривень за 1 кв.м за один календарний місяць. Сторони визначили порядок взаєморозрахунків, відповідно до якого наймач сплачує вартість найму будівлі за повний строк користування за 30 місяців одним платежем, що становить 1267560 грн. Наймачем було виконано свої обов`язки відповідно до умов договору у частині оплати всього строку користування будівлею, а саме у день підписання договору передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1267560 грн. в рахунок оплати найму будівлі, що підтверджується розпискою про отримання коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_1 . За умовами договору передбачено момент переходу права найму (оренди), а саме: право найму переходить до наймача при умові повної сплати всього строку користування складом та після підписання акту-прийому передачі будівлі, який сторони зобов`язуються підписати протягом 5 календарних днів після повної сплати наймачем. Після отримання коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не виконавши умови договору відмовились від підписання акту прийому передачі. ОСОБА_4 повідомив, що всі отримані грошові кошти від ОСОБА_1 він передав у повному обсязі ОСОБА_5 . Після неодноразових обіцянок зі сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_7 врегулювання вищеописаних обставин, ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_7 умови договору виконанні не були, приміщення в найм не передано, гроші не повернуті. П.2.4 договору найму передбачає, що у разі невиконання умов щодо підписання акту прийому-передачі наймодавцем у п`ятиденний термін, наймодавець повертає протягом п`яти календарних днів сплачену суму зазначену у повному обсязі у договорі та сплачує пеню в розмірі 0,5% від зазначеної суми за кожен день прострочення платежу.

17.09.2018 року в рахунок забезпечення виконання договору між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №17/09 предметом якого було часткове забезпечення виконання зобов`язання за договором, а саме: сплатити 50000 грн. наймачу у разі неповернення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 1267560 грн.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 11, 509, 526, 610, 239, 625 ЦК України просить стягнути з відповідачів 1267560 грн. сплачених в рахунок користування приміщенням за весь строк найму; стягнути пеню за останній рік у розмірі 2313297 грн.; інфляційні витрати за період 10.04.2017-07.04.2020, що становить 316890 грн.; три відсотки річних 113351,11 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2020 р. провадження по справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

15.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_5 , яка позов не визнала, пояснила, що за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 12.05.2016 р. вона надала йому довіреність для здачі в оренду нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно є складом, яке вона здає в оренду. ОСОБА_4 обіцяв здати в оренду склад негайно після надання довіреності йому, особі, що проживає в Києві. Оскільки тривалий час ОСОБА_4 не здавав склад в оренду, вона самостійно знайшла орендаря та здала це майно. При цьому повідомила ОСОБА_4 , що склад здала в оренду. Орендні правовідносини щодо майна за адресою: АДРЕСА_1 мали місце між нею та орендарями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 ніколи не звертались до неї за укладенням договорів оренди, передачі майна, страхування майна, його охорони. Територія складських приміщень є закритою територією, в`їзд до якої відбувається у пропускному режимі тільки для орендарів приміщень. ОСОБА_4 після надання йому довіреності ніколи не приїжджав до м. Запоріжжя для огляду нежитлового приміщення, нікому його не показував, не укладав договори на його збереження, охорону тощо. Жодних претензій з приводу складу вона не отримувала. ОСОБА_6 вона не знає, ніколи його не бачила.

16.10.2020 р. до суду надійшов відзив ОСОБА_4 , в якому останній позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення коштів з ОСОБА_5 , як власниці складу. Посилається на те, що навесні 2016 р. між ним та ОСОБА_5 була розмова щодо продажу або здачі в оренду приміщення складу, що їй належить на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_5 уповноважила його представляти її інтереси відповідно до довіреності від 12.05.2016 р. В інтересах ОСОБА_5 ним було укладено договір оренди вищезазначеного приміщення з громадянином України ОСОБА_1 , відповідно до якого ним, як представником ОСОБА_5 було отримано гроші в сумі 1267560 грн., які він відразу передав власниці складського приміщення. На наступний день вони повинні були укласти з ОСОБА_11 акт прийому-передачі складу, але власниці попросила зачекати. Потім вона взагалі відмовилась передавати приміщення, звинувачуючи у занадто низькій ціні оренди. Всі його прохання або повернути кошти або передати в оренду склад ОСОБА_11 , були проігноровані ОСОБА_12 .

28.10.2020 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від позивача ОСОБА_1 , який зазначив, що викладені відповідачем ОСОБА_5 обставини у відзиві не відповідають дійсності. Договір оренди є укладеним, дійсним правочином, у встановленому порядку не ос порений, а тому створює права та обов`язки для його сторін. Після отримання ОСОБА_4 суми орендної плати в інтересах ОСОБА_5 виник обов`язок ОСОБА_5 як наймодавця виконати умови договору оренди та передати позивачу склад за актом приймання-передачі. Проте, ОСОБА_5 не передала склад позивачу за актом приймання-передачі, чим порушила зобов`язання за договором оренди. ОСОБА_5 у відзиві зазначає, що вона сама знайшла орендарів приміщення та повідомила ОСОБА_4 про це, але не додає жодних доказів про це. Факт здачі приміщення в оренду іншим орендарям не спростовує факту отримання коштів за договором оренди від позивача. В такому випадку на підставі п. 2.4 договору оренди орендна плата повинна бути повернута. Доказів того, що вказаний договір є фіктивним відповідачем не надано. ОСОБА_4 неодноразово усно повідомляв ОСОБА_5 про необхідність передачі складу позивачу.

16.11.2020 року надійшли заперечення ОСОБА_5 , в якому вказано, що відсутні докази звернення ОСОБА_11 для підписання акту прийому-передачі приміщень. Не має доказів звернення ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про укладення договору, отримання грошових коштів, необхідності передання приміщень. Позивач не мав наміру отримувати приміщення в оренду.

04.01.2021 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_6 , який обставини викладені позивачем в позові підтвердив, позовні вимоги визнав, просив справу розглядати без його участі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтвердив, суду пояснив, що у квітні 2017 року він познайомився із ОСОБА_13 , їх познайомив його близький товариш. ОСОБА_14 повідомив про те, що є можливість взяти у м.Запоріжжі склад на 704 кв.м. ОСОБА_14 показував документи на цей склад, фотографії, також була довіреність, яка була видана на його ім`я, що останній може представляти інтереси власниці цього складу щодо вказаного складу.

Із ОСОБА_15 , ОСОБА_1 зустрічався поблизу села Глеваха, що біля м.Києва. Зустріч відбулась в автомобілі ОСОБА_16 , там і відбулась домовленість про оренду цього складу, підписання усіх необхідних документів та передача грошей готівкою. Розписку про отримання грошових коштів ОСОБА_14 писав також у машині. У термін зазначений у договорі склад не передали, ОСОБА_14 весь час повідомляв про те, що виникли якісь обставини через які неможливо наразі виконати умови договору. Договір укладався на 60 місяців. Письмово із вимогою про повернення грошей до ОСОБА_16 та до ОСОБА_5 не звертався. Коли саме укладав із ОСОБА_6 договір поруки не пам`ятає. ОСОБА_6 повинен був віддати частину грошей, близько 50 тисяч гривень. До ОСОБА_6 вимоги не пред`являв.

Представник позивача адвокат Качковський А.С. також позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 позов щодо себе не визнав, пояснив, що із сімє?ю ОСОБА_12 знайомий давно. Із ОСОБА_17 його познайомив її чоловік ОСОБА_18 . Відносини у них були приязні, неодноразово надавав сім?ї ОСОБА_12 гроші, ті їх повертали.

Наприкінці 2015 року початку 2016 року сім?ї ОСОБА_12 знадобилась велика сума грошей приблизно 1 - 1,5 мільйони гривень. Бажання давати гроші у ОСОБА_16 не було та і не було такої суми і тоді він запропонував їм взяти кредит під нерухомість та виплачувати відсотки. Такий варіант ОСОБА_12 не підійшов, у зв`язку з чим вони запропонували йому вирішити питання щодо оренди чи продажу складу який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Суть оренди полягала у тому, що орендатор повинен був взяти склад на тривалий час та заплатити суму за оренду на перед щоб ОСОБА_12 змогли погасити ту суму, яка їм була необхідна.

ОСОБА_17 разом із чоловіком приїздила до Києва, зустрівшись, вона надала довіреність на ім?я ОСОБА_19 , яка посвідчена приватним нотаріусом Командиром А.М.

Для укладання договору оренди ОСОБА_20 надсилала ОСОБА_21 фото та відео складу. Територію складу ОСОБА_14 бачив, але попасти у сам склад не міг, територія була закрита.

Пошуки орендаря затягнулись, відразу не вдалось знайти. Через деякий час ОСОБА_14 зустрівся із знайомим, розповів йому про ситуацію із складом, те що він шукає орендаря та на яких умовах. ОСОБА_14 шукав орендаря у Києві, а ОСОБА_22 у Запоріжжі.

Потім його знайомий познайомив із ОСОБА_1 . Останній показав йому фото та відео складу, показав усі документи на склад та розповів умови. Декілька разів вони зідзвонювалися із ОСОБА_17 , обговорювали умови договору, була оговорена також і сума оренди, ОСОБА_12 ця сума влаштовувала, оскільки загальна сума виходила така як їй було необхідно. Це було не безкоштовно, ОСОБА_20 зазначала про те, що вона віддячить ОСОБА_21 за надані послуги.

Домовившись про всі умови, зустрівся із ОСОБА_23 біля селища Глеваха, у машині, підписали усі договори, ОСОБА_1 віддав ОСОБА_21 гроші відповідно до умов договору, про що ОСОБА_14 написав розписку. Ту суму яку взяв у ОСОБА_1 відвіз через тиждень-два до м.Запоріжжя та віддав ОСОБА_17 . Розписку від неї про отримання коштів не брав, оскільки довіряв їй, та був впевнений у її порядності.

ОСОБА_20 заздалегідь не повідомляла попередніх орендарів про те що необхідно буде з`їжджати, так як не була впевнена в тому, що ОСОБА_14 зможе знайти орендаря. Коли договір про оренду був підписаний, ОСОБА_14 відразу подзвонив ОСОБА_17 та повідомив їй про це, також зазначив, що актом необхідно передати ОСОБА_11 склад у користування. Про це був повідомлений ОСОБА_24 .

Через деякий час телефонував ОСОБА_20 , вона знову повідомила, що орендарі не можуть так швидко знайти інше приміщення, необхідно почекати. ОСОБА_25 знав про це, та чекав.

Потім ОСОБА_14 знов зателефонував ОСОБА_17 на що вона повідомила, що даний договір оренди, укладений із ОСОБА_23 її не влаштовує, вона знайшла іншого орендаря, який може заплатити більше суму та на вигідніших умовах, а суму яку заплатив ОСОБА_11 необхідно буде повернути.

Дзвінки продовжувались, ОСОБА_20 все надавала обіцянки поки не закінчився строк дії довіреності виданий нею на ім?я ОСОБА_26 . Згодом телефон за яким був зв`язок із ОСОБА_17 став поза зоною досяжності, особисто розшукати ОСОБА_14 її не зміг. Єдиний з ким вдавалось здзвонитись це був її чоловік ОСОБА_18 , який обіцяв віддати суму грошей яку отримали від ОСОБА_27 . Потім ОСОБА_18 виїхав із країни, гроші так і не були повернуті склад також не був переданий ОСОБА_28 у користування.

Представник відповідача адвокат Панченко Б.М. та відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. ОСОБА_5 додатково пояснила, що не розуміє пред`явлених вимог ОСОБА_16 до неї. Із ОСОБА_15 її познайомив чоловік ОСОБА_18 , з яким наразі розлучені близько 5 років. Представив його як порядну людину. Розмова йшла про те, що ОСОБА_17 шукала орендаря у свій склад. Її орендарі на той момент шукали кращих умов так як у її складі відсутнє опалення, водопостачання, каналізація. Орендарі хотіли покращити умови, але ОСОБА_20 не мала на це гроші. І ОСОБА_14 у ході бесіди повідомив, що у нього є орендарі, люди наразі шукають склад і їм ці умови підходять. Тоді вони поїхали, ОСОБА_17 надала ОСОБА_21 довіреність відповідно до якої мав право укладати від її імені договори, а також отримувати гроші, але попередньо мав їй телефонувати і обговорювати угоди.

Час йшов, від ОСОБА_16 ніяких дзвінків не було, ОСОБА_17 продовжувала працювати, оскільки необхідно було заробляти гроші. Згодом вона покращила умови у своєму складі, провела опалення. ОСОБА_14 не писав, не дзвонив, не приїздив. Номер телефону ОСОБА_20 не міняла близько 10 років. Проте, що він здав склад у суборенду ОСОБА_20 дізналась коли отримала судові документи у вересні 2020 року. Грошей ОСОБА_14 ніяких їй не передавав, можливо він і взяв від ОСОБА_1 гроші, проте вона про це нічого не знає, ніяких грошей вона не отримувала.

Сторонні люди не склад зайти не могли, оскільки там високі ворота, охорона. Якщо б хтось цікавився складом, охорона б зателефонувала ОСОБА_20 та попередила про це. Дзвінків про це також не було. Склад не бетонний, а кір пічний, що вказує про те, що ОСОБА_14 не був біля складу.

Що стосується суборенди, то у неї орендатори винаймають склад по 12 грн. за кв.м., а він написав що здав по 60 грн. за кв.м., що є дуже сумнівним оскільки таких цін не існує за оренду складів де відсутні умови.

ОСОБА_1 і ОСОБА_6 вона ніколи не бачила та не спілкувалась з ними. Ніяких спільних справ з ними не мала. ОСОБА_20 не розуміє чому протягом трьох років ОСОБА_1 неразу до неї не звернувся, не приїхав. Адреса проживання та місце знаходження складу не змінювалась. Вважає, що зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по відношенню до неї наявні шахрайські дії на що вона звернулась до поліції із відповідною заявою.

Крім того, суму коштів, яку називає ОСОБА_4 яку ніби то віддав їй, вона не могла прийняти, оскільки це безготівковий рахунок, це була б незаконна операція. Вона є приватним підприємцем у якої все оформлено відповідно до закону.

За три роки ОСОБА_20 не знала про те, що ОСОБА_14 здав її склад. Він її про це не повідомляв. До ОСОБА_20 із претензіями або бажанням заселитися у склад, ніхто не звертався.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце був сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

12.05.2016 року ОСОБА_5 видала довіреність ОСОБА_4 , за якою уповноважила його розпоряджатися (в тому числі продати, обміняти, здавати в оренду, передавати в іпотеку) належний їй об`єкт нерухомого майна, яким є склад площею 704,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визначаючи ціну та умови самостійно на власний розсуд. Для чого надала йому право, в тому числі укладати та підписувати від її імені договори оренди складу, отримувати належні їй грошові кошти. Строк дії довіреності визначений один рік, до 12.05.2017 р. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Командиром А.М. зареєстровану в реєстрі за №566 (а.с.5).

10.04.2017 р. між ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності від 12.05.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Командиром А.М., зареєстровану в реєстрі за №566 від імені ОСОБА_5 (надалі - Наймодавець) та ОСОБА_23 (надалі - Наймач) укладено договір найму будівлі №10/04/17. За цим договором наймодавець надає, а наймач приймає в платне користування будівлю, склад строком на 30 місяців з моменту підписання цього договору, нежитловою площею 04,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Склад належить ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 30.06.2004 р. (п.1.1 договору №10/04/17 ).

Згідно п. 2.2 договору №10/04/17 сторони домовились, що орендна плата сплачується наймачем одноразово за весь строк користування будівлею, а саме за 30 місяців, що становить 1267560 грн.

За приписами п. 2.3 договору №10/04/17 наймодавець зобов`язаний протягом п`яти днів з моменту отримання орендної плати передати склад у користування наймачеві, шляхом складання акту прийому-передачі та скріплення підписами сторін, що є невід`ємною частиною договору. Склад вважається переданим в оренду після повної сплати згідно пункту 2.2 з моменту підписання акту прийому-передачі.

В разі невиконання умов зі сторони наймодавця пункту 2 цього договору, наймодавець зобов`язаний у п`ятиденний термін повернути наймачеві всі сплачені кошти (п. 2.4 договору №10/04/17).

В п. 5.1 договору №10/04/17 зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 30 місяців, до 10.10.2019 р. та до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Умови даного договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу (п. 5.2 договору №10/04/17). Дострокове розірвання договору можливе лише за письмовою згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законодавством України, за винятком випадків, коли одна сторона систематично порушує умови даного договору та свої зобов`язання (п. 5.3 договору №10/04/17).

Згідно розписки від 10.04.2017 р. ОСОБА_4 , як представник інтересів ОСОБА_5 на підставі довіреності від 12.05.2016 р. отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1267560 грн., які сплачені ОСОБА_23 відповідно до умов договору найму будівлі №10104117 від 10.04.2017 р., що був укладений між ним як представником ОСОБА_5 та ОСОБА_23 . Цією розпискою підтвердив, що всі зобов`язання зі сторони ОСОБА_1 виконані належним чином, в повному обсязі (а.с.7).

Норми права, якими керувався суд.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Частиною 2 ст. 631 ЦК України передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року набув чинності з моменту його підписання сторонами, що вбачається із п.5.1 цього договору.

Згідно ст.ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені т за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.

Згідно ст. 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Статтею 1003 ЦК України зазначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення, України, може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно зобов`язань передбачених ст.1007 ЦК України Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Судом встановлено, що під час дії довіреності від ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_23 договір №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року.

Згідно ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний, виконуючи доручення, передати довірителеві все отримане у зв`язку із виконанням доручення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був уповноважений виданою довіреністю 12.05.2016 р. ОСОБА_5 на отримання коштів. Згідно розписки (а.с.7) ОСОБА_4 на виконання договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року отримав від ОСОБА_1 1267560 грн. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ці обставини підтвердили та не оспорювали.

Суду не надані докази того, що ОСОБА_4 передав довірителеві ОСОБА_5 все одержане у зв`язку з виконанням доручення, а саме 1267560 грн. Відповідач ОСОБА_5 заперечує, що їй були передані вказані кошти ОСОБА_4 , також заперечує той факт, що їй було відомо про укладання договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року.

Суд врахував, що позивач ОСОБА_1 до укладання договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року спілкувався з цього приводу лише з ОСОБА_4 , а із власницею будівлі ОСОБА_5 жодного разу не спілкувався. Ці обставини визнаються та не оспорюються сторонами. Також ОСОБА_1 після укладання договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року та передачі ним коштів не звертався до ОСОБА_5 з приводу передачі йому приміщення в користування. Позивач протягом трьох років не ставив перед відповідачем ОСОБА_5 вимог про передачу йому приміщення. Доказів на спростування цих фактичних обставин суду не надані.

За таких обставин, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка ОСОБА_5 не була обізнана про укладання договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року, отже не знайшли свого підтвердження доводи позову, що вона відмовилась від підписання акту прийому передачі будівлі.

На час розгляду справи зазначений договір №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року сторонами не оспорювався і він не визнавався недійсним.

Звертаючись до суду із позовом позивач ОСОБА_1 , посилаючись на п. 2.4, п. 2.5 договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року просить стягнути з відповідачів грошові кошти отримані за договором та пеню, при цьому також не ставить питання про розірвання договору, визнання його недійсним тощо.

За приписами п. 5.1 договору №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року цей договір діє до 10.10.2019 р. та до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину.

За таких обставин договір №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року є чинним.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Подібного змісту правило також встановлене в ч. 2 ст. 598 ЦК України, де зазначається, що припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

До підстав припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін законодавець відносить порушення зобов`язання однією стороною та інші підстави, не пов`язані з порушенням зобов`язання однією стороною. Заходами захисту виступає одностороння відмова від зобов`язання, що застосовується лише в разі порушення зобов`язання (ст. ст. 611, 615 ЦК України). Особливості застосування такої відмови від зобов`язання полягають у наведеному: 1) застосовується лише у випадках, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 615 ЦК України); 2) застосовується в односторонньому порядку однією зі сторін договору в разі порушення зобов`язання іншою стороною (ч. 1 ст. 615 ЦК України); 3) одночасно можуть застосовуватися заходи цивільно-правової відповідальності (ч. 2 ст. 615 ЦК України); 4) правовими наслідками застосування такого заходу є зміна умов зобов`язання або його припинення (ч. 3 ст. 615 ЦК України); 5) договір припиняє свою дію з моменту доведення рішення однієї сторони про відмову від зобов`язання контрагенту за договором у належній формі; 6) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі (ч. 3 ст. 622 ЦК України).

Наймач має право відмовитися від договору найму (оренди), якщо наймодавець не передає наймачеві майно (ст. 766 ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 214 ЦК України відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Оскільки договір №10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017 року укладений в письмовій формі, відмова від нього повинна бути також складена в письмовій формі.

В суді встановлено, що ОСОБА_1 від договору не відмовлявся, розірвати його не просив, отже підстав для стягнення грошових коштів за невиконання договору оренди (найму) приміщення з відповідачів не має.

Позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних витрат, 3% річних є похідними від основної позовної вимоги та задоволенню не підлягають з тих же підстав.

Судові витрати компенсації не підлягають, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою суду від 03.09.2020 року цивільний позов був забезпечений, накладений арешт на майно, що належить ОСОБА_5 : квартиру, загальною площею 138,84 кв.м за адресою : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 101; будинок для відпочинку з відкритою терасою загальної площею 65,3 м кв., реєстраційний номер 203 за адресою: АДРЕСА_3 ; склад літ Н, Н'-2, загальною площею 711,8 м кв., реєстраційний номер 00, адреса: АДРЕСА_1 . Застосовано зустрічне забезпечення позивачеві в сумі 20000 грн. 14.09.2020 р. сума зустрічного забезпечення в сумі 20000 грн. внесена ОСОБА_23 , що підтверджується квитанцією АТ «ПриватБанк» (а.с.105).

За змістом частин 1, 9, 10 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, є підстави скасувати заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_19 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2020 року у вигляді арешту намайно, що належить ОСОБА_5 :

-Квартиру, загальною площею 138,84 кв.м за адресою : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 101;

-будинок для відпочинку з відкритою терасою загальної площею 65,3 м кв., реєстраційний номер 203 за адресою: АДРЕСА_3 ;

-склад літ Н, Н'-2, загальною площею 711,8 м кв., реєстраційний номер 00, адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2021 року

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська