Справа № 549/13/21
Провадження № 2/549/18/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Чорнухинський районий суд Полтавської області, в складі:

головуючого - суддя Глущенко Н.М.

за участю секретаря судових засідань - Міщенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Василович, Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 20.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13018, про стягнення з нього на користь ТОВ «Мілоан» заборгованість в розмірі 30036,00 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В., на підставі виконавчого напису №13018 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Мілоан» в розмірі 30036,00 грн., було винесено постанову ВП №62995332 від 10.09.2020 року про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 та звернуто стягнення на його доходи, а також виконавчий збір.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням закону, так як постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін. На даний час постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 №826/20084/14 є чинною. Та не врахував, що на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні діючим є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014р. №622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі документів, які не визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Тому позивач вважає, що виконавчий напис №13018 від 20.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. є таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача - ТОВ «Мілоан» в судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Посилається на те, що

дійсно 15.03.2020 року ТОВ «Мілоан» з однієї сторони та ОСОБА_1 (Позичальник), з другої сторони уклали кредитний договір №1661613 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти шляхом безготівкового переказу на банківську картку в сумі 12000 грн. Даний договір було укладено шляхом підписання одноразовим ідентифікатором з дотриманням усіх необхідних процедур. При цьому саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Товариства, а тому кредитний договір, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Щодо строку дії кредитного договору, порядку нарахування процентів за користування коштами та пені за прострочення виконання, то відповідач вказує на те, що строк дії договору триває до дати повернення боргу в повному обсязі, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Кредит надавався строком на 30 днів з 15.03.2020 року по 14.04.2020 року зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед Позивачем виконав в повному обсязі, надавши Позивачу відповідно до п.2.1. кредитного договору кредитні кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Позичальник своїх зобов`язання перед Позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, строки та терміни, передбачені п.п. 1.1-1.6. п. 2.4. Кредитного договору. так як відповідача свої зобов`язання не виконав ТОВ "Мілоан" з дотримання усіх умов пп. 2.1 п.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.20212 №296/5 (далі - Порядок), була подана заява на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегу Станіславовичу. Виконавчий напис був вчинений 20.07.2020р. Виходячи, з вищенаведеного, Відповідачем були дотриманні вимоги, щодо подання заяви для вчинення виконавчого напису нотаріуса. В позовній заяві позивач зазначає, що: «Боржник повинен бути повідомлений не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису», проте, немає посилання на нормативно правовий акт, такий строк встановлюється для виконавчого напису на іпотечних договорах відповідно до пп.2.3 п.2 гл.16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженим наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем (Відповідач) документів, які згідно відповідним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів) є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до Переліку документів п.2 частини «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: - оригінал кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Дані документи були надані при поданні заяви на вчинення виконавчого напису нотаріусу, копії відповідно додаються до даної заяви.

Крім того пп.3.5 п.3 Порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому просили відмовити в задоволенні позову.

Також представник відповідача заявив клопотання про передачу справи на розгляд Шевченківського районного суду м.Києва - за місцезнаходженням відповідача пославшись на слідуючі обставини.

У позові позивачем здійснено посилання на визначення підсудності справи виходячи з припису ч.12 ст.28 ЦПК України. Без обґрунтування власного припущення та посилання на документальне його підтвердження, позивач визначив підсудність справи саме Чорнухинському районному суду Полтавської області.

Припущення позивача щодо визначення підсудності справи є помилковим, виходячи з наступного.

Частиною 12 ст.28 ЦПК України чітко закріплена умова, що враховується при визначенні територіальної підсудності справи - місце виконання виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, слід довести виконання оскаржуваного у справі виконавчого напису нотаріуса виключно на території, що обслуговує саме Чорнухинський районний суд Полтавської області.

Однак вчинення виконавчих дій приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. не обмежуються виключно адресою реєстрації позивача та з послідовного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» ( зокрема ст.24) вбачається його право вчинення виконавчих дій на всій території України.

30.12.2020 року приватним виконавцем у виконавчому провадженні №62995332 винесена постанова «про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», відповідно до якої здійснене звернення стягнення на доходи позивача, які він отримує у ТОВ «Баришівська Зернова компанія».

ТОВ «Баришівська зернова компанія» згідно відомостей з «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано у Київській області Баришівський район смт.Баришівка вул.Торфяна,11.

Таким чином, документально підтверджено у справі місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є адреса місцезнаходження ТОВ «Баришівська Зернова Компанія», що територіально обслуговується Баришівським районним судом Київської області.

За таких обставин є спірним питанням щодо визначення підсудності справи з урахуванням ч.12 ст.28 ЦПК України - за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, з урахуванням декількох наявних та відмінних за територіальною ознакою місць виконання виконавчого напису нотаріуса.

З урахуванням визначення характеру спірних правовідносин між позивачем слід дійти висновку про необхідність застосування ч.2 ст.27 ЦПК України, яка визначає підсудність цієї справи за місцезнаходженням відповідача.

Відповідач зареєстрований у АДРЕСА_1 , що територіально обслуговується Шевченківським районним судом м.Києва.

Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Щодо посилань представника відповідача на порушення правил підсудності то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.12 ст.28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відтак, за змістом ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» місцем виконання рішень є не місце здійснення приватним виконавцем діяльності, а місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника.

Так, згідно копії паспорту громадянина України на ім`я позивача, його місце проживання зареєстровано за адресою: с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області, що належить до території Чорнухинського району Полтавської області.

В матеріалах справи містяться дані, які б свідчили про те, що саме на території Чорнухинського району Полтавської області вчиняються виконавчі дії з виконання спірного виконавчого напису нотаріуса (звернення стягнення на заробітну плату/пенсію/стипендію боржника, які він отримує від установ, що знаходяться на території Чорнухинського району Полтавської області.

Зокрема ОСОБА_1 отримує дохід від Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Полтавської області, про що свідчить постанова від 30.12.2020 приватного виконавця Клименко Р.В.) і відповідно наявні правові підстави для визначення підсудності даного позову Чорнухинському районному суду Полтавської області.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач зареєстрований на території Чорнухинського району Полтавської області і відповідно до ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого напису в даному випадку є місце проживання позивача, тому справа підсудна Чорнухинському районному суду Полтавської області.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13018, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мілоан» заборгованість в розмірі 30036,00 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В., на підставі виконавчого напису №13018 приватного нотаріуса ЖМНО Горай О.С. про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Мілоан» в розмірі 30036,00 грн., було винесено постанову ВП №62995332 від 10.09.2020 року про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 та звернуто стягнення на його доходи, а також виконавчий збір.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме, в тому числі й п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року №92.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (20.07.2020 року), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому з врахування приписів ст.87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а відтак, виконавчий напис не може бути підставою для відкриття виконавчого провадження, адже нечинні акти цивільного законодавства не породжують права та обов`язки.

Слід зазначити, що пункт 1 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі.

Отже, оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме:

-нотаріус вчинив виконавчий напис про стягненням заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитних договорів, але не перевірив, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Тому суд вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису.

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, викладеним ним у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Мілоан» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подачу позову в сумі 908,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Василович, Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати виконавчий напис №13018 від 20 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, відповідно до якого стягнуто грошові кошти у сумі 30036,00 (тридцять тисяч тридцять шість гривень) 00 копійок з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» () - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Чорнухинський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Глущенко