Провадження № 22-ц/4808/636/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П, Томин О.О.

секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2021 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та майнових прав колишнього подружжя, застосування наслідків нікчемності правочинів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та договорів дарування нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про поділ майна та майнових прав колишнього подружжя, застосування наслідків нікчемності правочинів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та договорів дарування нерухомого майна.

Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення загальною площею 72.9 кв, за адресою АДРЕСА_1 , магазин загальною площею 194.3 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0.0302 га, за адресою: АДРЕСА_2 , а також заборонити змінювати власників корпоративних прав в ТзОВ Шавлія ІФ. Вимоги заяви обгрунтовувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про поділ майна та майнових прав колишнього подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на вищезазначені обєкти нерухомого майна та заборонено змінювати власників корпоративних прав в ТзОВ Шавлія ІФ.

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду 22 жовтня 2020 року.

Вимоги клопотання обгрунтовував тим, що вжиті судом заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на нерухоме майно слід скасувати як такі що вжиті передчасно, без достатніх на те правових підстав.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачка звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя у якому до переліку майна, що на її думку підлягає поділу, включила майно яке є особистою власністю одного з подружжя, при цьому доказів про приналежність майна до спільної сумісної власності не надала.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову підлягають скасуванню як такі, що вжиті передчасно, без достатніх на те правових підстав, з огляду на зміну обставин, що існували на момент вжиття таких заходів.

Так, суд не володів достатніми даними про обставини набуття ОСОБА_1 права власності не нежитлові приміщення та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 . Станом на даний час, матеріали справи містять достатньо доказів того, що вказані обєкти нерухомого майна є особистою власністю ОСОБА_1 , оскільки набуті за договорами дарування від 17.10.2019 року та 14.04.2020 року від батька ОСОБА_5 . Вказане нерухоме майно відповідно до положень ст. 57 СК України не підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Що стосується накладення арешту на нежитлові приміщення в АДРЕСА_1 , то вказаний обєкт нерухомого майна є особистою власністю ОСОБА_1 , оскільки набутий на підставі договору дарування від 01.03.2019 року. Дане майно внесено до статутного капіталу юридичної особи в інтересах сімї з відома та згоди позивачки ОСОБА_2 , тому при таких обставинах, вона має право вимоги на 1/2 отриманого після розірвання шлюбу доходу від діяльності підприємства, а тому забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежитлові приміщення є безпідставним, оскільки у позивачки є право вимоги на отримання частки доходів від діяльності підприємства, а не право на вказане майно.

Також, на думку апелянта, вимога щодо заборони змінювати власників корпоративних прав в Товаристві з обмеженою відповідальністю Шавлія ІФ, не стосується спору та не може забезпечити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки позивачка вправі претендувати виключно на 1/2 доходів, а не на корпоративні права.

Заходи забезпечення позову застосовані судом не є співмірними з предметом позовних вимог, між вказаними заходами забезпечення позову та предметом спору відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, судом безпідставно не застосовано зустрічне забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги її законності не спростовують.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 заперечила вимоги апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін.

Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не зазначив мотиви, які можуть бути підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову, а саме того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та майнових прав колишнього подружжя, застосування наслідків нікчемності правочинів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та договорів дарування нерухомого майна.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 72.9 кв.м, магазин за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 194.3 кв.м, земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 ; площею 0.0302 га. ОСОБА_2 просила також заборонити змінювати власників корпоративних прав в ТзОВ Шавлія ІФ.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на вищезазначені обєкти нерухомого майна та заборонено змінювати власників корпоративних прав в ТзОВ Шавлія ІФ.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4, 7, 8 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Скасування заходів забезпечення позову належить відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Якщо забезпеченням було завдано збитки, то до особи, яка ініціювала забезпечення, може бути пред`явлено позов про їх відшкодування.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону. Важливо, що в такому разі особа, з ініціативи якої було застосовано заходи забезпечення позову, відповідальності за завдані цим збитки не несе.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Судом встановлено, що на даний час розглядається спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з приводу поділу майна та майнових прав колишнього подружжя, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та договорів дарування нерухомого майна. У клопотанні про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову ОСОБА_1 не навів обставин, які б давали підстави для висновку що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Заявником як у клопотанні так і у апеляційній скарзі фактично наведено мотиви відповідно до яких він не погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 22 жовтня 2020 року, якою задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Разом з тим, як встановлено судом ОСОБА_1 в апеляційному порядку ухвалу про забезпечення позову не оскаржував.

Отже, відповідачем жодними належними та допустимим доказами не доведено наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, а тому суд обгрунтовано відмовив у задоволенні його заяви про скасування заходів забезпечення позову..

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, не володів достатніми даними про обставини набуття ОСОБА_1 права власності не нерухоме майно, а на даний час матеріали справи містять достатньо доказів того, що вказані обєкти нерухомого майна є особистою власністю ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки позивачка предявила позов про визнання спірного нерухомого майна (щодо якого забезпечено позов) спільною сумісною власністю подружжя, при цьому просила також визнати недійсними договори купівлі-продажу та договори їх дарування, на які посилається ОСОБА_1 як підставу набуття таких в його особисту власність.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин