Провадження № 22-ц/4808/294/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ «Банк Форум» про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене у складі судді Пастернак І.А. 02 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

23.08.2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ «Банк Форум» про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позов мотивував тим, що між ним та ОСОБА_5 існувала попередня домовленість (усний договір купівлі-продажу), відповідно до якої остання зобов`язалася продати йому домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно домовленості за вказане домоволодіння він повинен був вносити кошти на погашення отриманого відповідачкою у ПАТ «Банк Форум» кредиту за кредитним договором №108/07/14-13-N від 19.06.2007 року, а після погашення кредитної заборгованості та припинення дії договору іпотеки домоволодіння, відповідачка зобов`язалася укласти з ним договір купівлі-продажу цього домоволодіння. На виконання усного попереднього договору купівлі-продажу ОСОБА_5 уклала з ним письмовий договір найму від 22.02.2008 року та прописала його за адресою домоволодіння. Будучи впевненим в дійсності намірів відповідачки щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, він проводив у домоволодінні будівельні роботи. Зі свого боку він, починаючи з 2008 року по 2014 рік, вніс на банківський рахунок відповідачки в ПАТ «Банк Форум» кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема: в 2008 році на суму 10 751,63 дол. США та 2 823,91 грн., в 2009 році 9 185,75 дол. США та 3 736,30 грн., в 2010 році 26 824,45 дол. США, в 2011 році 3 195,49 дол. США, в 2012 році - 800 дол. США, в 2013 році 8 500 дол. США, в 2014 році 3 238 дол. США, а всього 67 729,09 дол. США та 6 560,21 грн. Зазначена обставина підтверджується квитанціями про сплату коштів за кредитним договором. Згідно курсу НБУ станом на 18.08.2016 року курс гривні по відношенню до долара США складав 25,088 грн. за 1 долар США. Таким чином, всього станом на 18.08.2016 року ним замість відповідачки внесено в ПАТ «Банк Форум» 1 705 747,62 грн.

У 2014 році відповідачка відмовилася від укладення договору купівлі-продажу та звернулася в суд з позовом про його виселення. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.05.2015 року у справі №344/2308/14-ц його виселено з житлового будинку АДРЕСА_1 . В даній справі у своєму запереченні відповідачка визнала обставини щодо проведення ним будівельних робіт в спірному домоволодінні.

З урахуванням того, що попередній договір купівлі-продажу та сам договір купівлі-продажу домоволодіння між ним та відповідачкою не було укладено в письмовій формі та не дотримано вимог закону щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації, то, відповідно, він не створює для сторін жодних юридичних наслідків. Також ним не укладалося жодних договорів з ПАТ «Банк Форум». Тому кошти, внесені ним на розрахунковий рахунок відповідачки в ПАТ «Банк Форум», є такими, що отримані нею безпідставно та підлягають поверненню.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідачки безпідставно набуті кошти в розмірі 1 705 747,62 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.12.2020 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 701 815,60 грн. безпідставно набутих коштів та 7 250 грн. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 між сторонами не відбувся, а тому сплачені позивачем згідно попередньої домовленості сторін кошти за домоволодіння, які позивач сплачував в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідачки перед ПАТ «Банк Форум», в розмірі 1 701 815,60 грн., є такими, що набуті нею безпідставно та підлягають поверненню.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом відображено показання не всіх свідків, які допитувалися в судовому засіданні, а ті, що відображені, оцінені судом невірно.

Так, свідок ОСОБА_6 (касир відділення банку) в судовому засіданні фактично визнала, що не знала та не могла знати, за що начебто платив кошти ОСОБА_4 , адже вона не має доступу до зобов`язань клієнтів, а їй передають готовий касовий ордер економісти. Більше того, касир не проводить ідентифікацію клієнта, як того вимагає постанова Правління НБУ від 14.05.2003 року №189.

Не відповідають дійсності і показання свідка ОСОБА_6 про те, що платежі здійснювалися ОСОБА_4 щомісячно по 200-300 дол. США за кредит і відсотки, оскільки суду було представлено розрахунок, підписаний Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», яким спростовуються такі показання свідка. Також це спростовується копіями квитанцій, що містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що платежі здійснювалися позичальником не щомісяця, а час від часу, при надходженні їх із-за кордону від її матері ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 (головний економіст банку) повідомив суду неправду, заявивши, що наскільки йому відомо, то ніякої заборгованості по кредиту не було. Такі твердження свідка спростовуються вимогами банку про погашення заборгованості від 19.04.2010 року та 27.08.2012 року, позовною заявою ПАТ «Банк Форум» про стягнення заборгованості в розмірі 41 127,27 дол. США, а також заявою про зміну розміру позовних вимог на суму 38 204,18 дол. США, в якій платником зазначено ОСОБА_1 . В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що з присутніх в залі суду знає тільки ОСОБА_4 , а поручителя ОСОБА_1 ніколи не бачив, натомість свідок ОСОБА_9 (економіст банку) підтвердив, що знає ОСОБА_1 , однак показання цього свідка у рішенні суду не відображені взагалі.

Апелянт вказує, що суд безпідставно не задовольнив її клопотання про витребування доказів, які мають значення для справи, зокрема, копії закордонного паспорта позивача. Даним доказом підтверджується, що в період з 2008 року по 2010 рік позивач довготривалий період перебував за кордоном, що спростовує висновки суду про щомісячне погашення позивачем кредиту та особисте фізичне внесення коштів в касу банку.

Не встановлено судом і факту можливості сплати позивачем заявлених ним у позові коштів та походження цих коштів, адже він був безробітним і в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про те, що він мав такі кошти. Натомість нею доведено походження коштів, які саме вона та її чоловік (поручитель) ОСОБА_1 сплачували на погашення кредиту. Крім того, на її картку у ПАТ КБ «Приват Банк» регулярно надходили кошти від її матері ОСОБА_7 , яка проживала у США. Виписками по її рахунках підтверджується, що за період з 09.08.2006 року по 09.09.2016 року загальна сума надходжень коштів із США становить 68 698,17 дол. США, які і були сплачені на погашення кредиту.

Апелянт зауважує, що судом не враховано розбіжності в обґрунтуванні позову та заявлених позовних вимогах. Крім того, позивачем стверджується, що ним начебто вносилися кошти з 2008 року, однак суд наводить розрахунок з 2007 року та доповнює його сумою 5 233,77 дол. США. Вказана сума ніяк не може фігурувати у справі, оскільки до 2008 року позивач іменувався ОСОБА_10 , а вже потім він змінив свої персональні дані. Також в позовній заяві позивачем заявлялися вимоги про стягнення 67 729 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.06.2016 року становить 1 699 187,41 грн., та 6 560,21 грн., а разом 1 705 747,62 грн., а суд стягнув суму 67 529 дол. США, що складає 1 694 126,76 грн., 1 128,63 грн. сплаченої пені і 6 560,21 грн. страхового внеску, а всього 1 701 815,60 грн., чим вийшов за межі позовних вимог.

Також апелянт стверджує, що судом не було досліджено та встановлено номери рахунків, на які надходили кошти на погашення кредиту. Так, згідно пунктів 2.3, 2.7 кредитного договору №108/07/14-13-N від 19.06.2007 року сплата тіла кредиту мала відбуватися на позичковий рахунок № НОМЕР_1 , а сплата відсотків за користування кредитними коштами - на рахунок № НОМЕР_2 . Проте з наявних у матеріалах справи квитанцій вбачається, що на сплату тіла кредиту на рахунок № НОМЕР_1 за період з 2008 року по 2014 рік надійшло 4 540 дол. США, а на сплату відсотків на рахунок № НОМЕР_2 за вказаний період надійшло 12 814,82 дол. США. Таким чином всього на вказані рахунки за період з 2008 року по 2014 рік внесено 17 354,82 дол. США при заявлених позивачем 67 729,09 дол. США. Решта квитанцій містять зовсім інші реквізити, які не відображені ні в кредитному договорі, ні в жодних додаткових угодах чи повідомленнях банку, однак суд наведеного не врахував.

На думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги висновок експерта №530 від 18.12.2014 року, внаслідок чого зроблено невірний висновок про договір найму від 22.02.2008 року.

Крім того, апелянт зазначає, що судом неправильно застосовано до даних спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України. Вказує, що в даній справі вона не є належним відповідачем, оскільки кошти, які сплачуються на рахунок позичальника, що відкритий для виконання кредитних зобов`язань, переходять у власність банку, а не позичальника. Тому суд помилково дійшов висновку про сплату коштів на її користь. Стверджує, що оскільки жодних коштів за рахунок позивача вона не набула, то і положення статті 1212 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи ПАТ «Банк Форум» в засідання апеляційного суду не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення, згідно статті 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_5 з сім`єю проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 16.06.2007 року між продавцем ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 166), остання придбала будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано 18.06.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 96).

Вказаний будинок розташований навпроти їхнього будинку АДРЕСА_2 .

За даними договору купівлі-продажу продаж домоволодіння вчинено за 388 850 грн. Під час підписання договору продавець отримала від покупця 60 600 грн. Решту суми в розмірі 328 250 грн. покупець зобов`язалась сплатити протягом 5 робочих днів після підписання цього договору.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору №108/07/14-13-N, укладеного 19.06.2007 року між АКБ «Форум» і позичальником ОСОБА_5 , банк надав позичальнику кредит у сумі 65 000 дол. США для придбання домоволодіння згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №901 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За умовами п. 2.1 кредитного договору та п.п. 1.1, 1.2 Іпотечного договору, укладеного 19.06.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_5 , забезпеченням повернення кредитних коштів за кредитним договором №108/07/14-13-N від 19.06.2007 року є придбане за кредитні кошти, домоволодіння АДРЕСА_1 вартість іпотечного майна погоджена з банком в розмірі 389 850 грн.

Згідно заявки ОСОБА_5 керуючому ІФФ АКБ «Форум» від 14.06.2007 року про надання їй кредиту (т. 1 а.с. 82) ОСОБА_5 вказала джерелом погашення кредиту: дохід від основного місця роботи та перекази з-за кордону.

ЇЇ чоловік ОСОБА_1 згідно договору поруки №60 від 19.06.2007 року (т. 1 а.с. 61) був поручителем за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 і ОСОБА_1 працевлаштовані, на час кредитних зобов`язань були військовослужбовцями. Згідно посвідчення від 05.05.2016 року та наказу №527 о/с від 15.09.2015 року, довідки від 15.09.2015 року (т. 1 а.с. 97, 110, 111) ОСОБА_5 працівник ГУНП в Івано-Франківській області.

За даними виписок по картці НОМЕР_3 за період з 01.01.2009 року по 15.05.2013 року (т. 1 а.с. 83) та за період з 01.01.2006 року по 09.09.2016 року (т. 1 а.с. 121-126) на ім`я ОСОБА_5 від ОСОБА_12 (її матері) з міста WHITE PLAINS NY США поступило 68 698,17 дол. США і вказані кошти зняті ОСОБА_5 з картки.

Згідно тверджень позивача, між ним та ОСОБА_5 існував попередній усний договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_4 мав би погасити заборгованість за кредитним договором, а ОСОБА_5 укласти з ним договір купівлі-продажу домоволодіння. Такі твердження позивача є безпідставними.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В силу пункту 4 частини 1 статті 635 ЦК Українипопередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Отже, вказаний попередній договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 мав би вчинятись у письмовій нотаріально посвідченій формі, доказів чого позивач не надав.

Твердження позивача, що на виконання усного попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, починаючи з 2008 року по 2011 рік він вносив на банківський рахунок відповідача в ПАТ «Банк Форум» кошти на погашення заборгованості за кредитним договором є суперечними до його пояснень про суми внесених коштів за період з 2008 по 2014 роки, зокрема, що в 2008 році він вніс на банківський рахунок позичальника ОСОБА_5 в ПАТ «Банк Форум» кошти для погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 10 751,63 дол. США та 2 823,91 грн., в 2009 році 9 185,75 дол. США та 3 736,3 грн., в 2010 році 26 824,45 дол. США, в 2011 році 3 195,49 дол. США, в 2012 році 800 дол. США, в 2013 році 8 500 дол. США, в 2014 році -3 238 дол. США, а всього 67 729,09 дол. США та 6 560,21 грн.

Згідно оригіналів квитанцій (аркуші 1-86 на а.с. 87-94 в т. 2), наданих позивачем, в квитанціях значитьсяпризначення платежу: сплата платежів в погашення заборгованості за кредитним договором №108/07/14-13-N від 19.06.2007 року ОСОБА_5 . Окрім того, в квитанціях від 22.12.2010 року, 24.02.2011 року, 22.03.2011 року, 15.04.2011 року, 18.05.2011 року (аркуші 68-73 на а.с. 90, 91 в т. 1) на загальну суму 22 021,10 дол. США в призначенні платежу зазначено: сплата платежів в погашення заборгованості за кредитним договором №108/07/14-13-N від 19.06.2007 ОСОБА_5 , через платника ОСОБА_4 .

Статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов`язок банку щодо ідентифікації клієнтів, відповідно до абз. 2, 3 якого банкам забороняється вступати в договірні відносини з клієнтами - юридичними чи фізичними особами у разі, якщо виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені.

Банк зобов`язаний ідентифікувати відповідно до законодавства України, в тому числі і клієнтів, які здійснюють операції, що підлягають фінансовому моніторингу, осіб, уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів.

Згідно частин 15, 16 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи в інтересах іншої особи, або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені або вигодоодержувачем є інша особа, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або за дорученням чи в інтересах якої проводиться фінансова операція або яка є вигодоодержувачем.

У разі, якщо особа діє як представник іншої особи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити також наявність у цієї особи відповідних повноважень.

Оскільки позичальником за кредитним договором є ОСОБА_5 , то у випадку сплати коштів іншою особою чоловічого роду, працівник банку мав би ідентифікувати цю особу і вирішити питання про повноваження на здійснення таких дій.

Крім того, кредитний договір містить положення, які унеможливлюють сплату кредиту третьою особою, а саме згідно п. 2.3 кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту на відкритий йому позичковий рахунок. Згідно п. 2.9 кредитного договору позичальник не має права без одержання попередньої згоди банку передавати третім особам права та обов`язки за цим договором. Позивачем не надано суду доказів будь-якої згоди (банку чи відповідача) на здійснення платежів на погашення кредиту відповідача.

Іншою особою, яка б могла сплатити кредит міг бути поручитель ОСОБА_1 , що в даному випадку і мало місце. Згідно платіжного доручення №23611808 від 23.12.2015 року через нього сплачено банку на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 434 885,86 грн. (т. 1 а.с. 160), яка стягнута за рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.07.2014 року в справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №108/07/14-13-N від 19.06.2007 року (т. 1 а.с. 89-91).

Як ствердив представник ОСОБА_1 , відповідачка жодного разу не уповноважувала позивача на внесення від її імені коштів на погашення кредиту.

Наявність оригіналів квитанцій у ОСОБА_4 про сплату ОСОБА_5 платежів на погашення кредиту не свідчить про погашення ним кредиту від імені останньої. Представник відповідача з цього приводу пояснив, що всі документи на будинок зберігались в будинку АДРЕСА_1 , який є іпотечним майном і для того щоб документи на будинок були на місці у випадку перевірки банком схоронності іпотечного майна, вони зберігали всі документи в цьому будинку, в тому числі і квитанції. Виявили втрату документів на домоволодіння і квитанцій про погашення кредиту коли отримали претензію від банку про погашення заборгованості за кредитним договором, бо в противному випадку заборгованість буде погашена за рахунок продажу іпотечного майна. Повідомили про це нотаріуса, в правоохоронні органи (т. 1 а.с. 128-131), в газету Афіша Прикарпаття (т. 1 а.с. 81) та ОСОБА_4 , про що маються докази в матеріалах справи. ОСОБА_4 повернув їм документи на домоволодіння, а квитанції про погашення кредиту не повернув.

Матеріали справи не містять доказів про наявність коштів у ОСОБА_4 , доказів, що він був працевлаштований, чи перебував та отримував доходи за кордоном. Тобто, ОСОБА_4 не підтвердив джерело походження коштів, які за його твердженнями, він сплатив на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «Банк Форум».

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 , посилаючись на пояснення свідків ОСОБА_8 , який представився як економіст відділення банку «Форум» в минулому, та пояснив, що ОСОБА_4 щомісячно вносив платежі по 200-300 дол. США на виконання кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_5 у період з 2009 по 2014 роки, а також ОСОБА_6 (касир відділення банку «Форум» в минулому), яка пояснила, що знає ОСОБА_4 як клієнта банку, який вносив кошти на рахунок в банку.

Такий висновок суду зроблений з порушенням вимог статті 78 ЦПК України, якою встановлено допустимість доказів, відповідно до частини 2 якої, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновок суду, що ОСОБА_4 на виконання неукладеного договору-купівлі-продажу замість відповідача було внесено в ПАТ «Банк Форум» 67 525,49 дол. США, що станом на 18.08.2016 року складає 1 694 126,76 грн. та 1 128,63 грн. сплачено пені, 6 560,21 грн. страхового внеску, а всього 1 701 815,60 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій, не відповідає встановленим обставинам справи.

Крім того, судом застосовано положення статті 1212 ЦК України, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Положення статті 1212 ЦК України визначають правила вирішення спорів, пов`язаних з відновленням майнового стану особи, яка потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Позивач не надав доказів про втрату ним вказаних коштів та спрямування їх на користь відповідачки та набуття нею права власності на них.

Кошти, які отримала у власність відповідачка, вона отримала при укладенні кредитного договору, які були витрачені на купівлю домоволодіння АДРЕСА_1 . Подальші сплати за кредитним договором належать банку, а не відповідачці.

Щодо пояснень позивача, що на виконання усного попереднього договору купівлі-продажу ОСОБА_5 уклала з ним письмовий договір найму від 22.02.2008 року та прописала його в домоволодінні АДРЕСА_1 , будучи впевненим в дійсності намірів відповідачки щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, він проводив у домоволодінні будівельні роботи, то такі не впливають на спірні правовідносини.

Більше того, з приводу проживання ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_3 та його реєстрації спір розглядався судом в самостійному провадженні і рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.05.2015 року (т. 1 а.с. 92-95) усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього будинку ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10.02.2010 року).

В силу дії частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

По суті встановленого слід ухвалити нове рішення про відмову позивачу в позові.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням положень частин 1, 2 цієї статті, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - ПАТ «Банк Форум» про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року