Справа № 2-2776/11
Провадження № 4-с/265/12/21
У Х В А Л А

14 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 2-1776/11 за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, зацікавлена особа: Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

за участі заявника Рубікіна С. В.,

представника зацікавленої особи ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, в обґрунтування якої посилався на те, що постановою від 16 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної служби міста Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2776/11, виданого судом 3 листопада 2011 року, з метою забезпечення виконавчого документу було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Вважає таку постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки нею арештована зарплата боржника, внаслідок чого він та його родина позбавлена права, гарантованого Конституцією, на своєчасне одержання винагороди за працю. Крім того він є інвалідом 3 групи, а через арешт його рахунку він не може оформити соціальні виплати та отримати нову картку в банку. З огляду на наведене, оскільки лише 24 березня 2021 року він отримав вказану постанову про накладення арешту просив суд поновити йому строк звернення із даною скаргою до суду, визнати дії державного виконавця з відмови у скасуванні арешту, накладеного на грошові кошти за постановою від 16 грудня 2020 року, неправомірними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16 грудня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 49328251.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Бутузова К. В., не визнаючи заявлені у скарзі вимоги, надала письмові заперечення, за якими вказувала, що на виконанні в Лівобережному ВДВС у м. Маріуполі перебуває виконавче провадження № 49328251 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2776/11 від 3 листопада 2011 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30 серпня 2011 року та до повноліття дитини. Станом на 13 квітня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів складає 66427,66 грн. Отже, 16 грудня 2020 року для забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику в межах суми звернення стягнення, зокрема, у АТ «КБ Приватбанк», оскільки боржником не вжито жодних дій для погашення заборгованості. Додавала, що у відповіді АТ «КБ Приватбанк» не зазначено, що рахунок боржника відкритий для перерахування заробітної плати, пенсій, соціальних виплат або для інших виплат, звернення стягнення на які заборонено законом. Посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження» вказувала, що документів з установ банків, в яких було накладено арешт, та які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення за законом до теперішнього часу до державної виконавчої служби також не надходило. Таким чином, оскільки державним виконавцем в межах його повноважень, при винесенні постанови від 16 грудня 2020 року про накладення арешту на кошти, дотримано вимог чинного законодавства, то просила суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 , підтримуючи заявлені ним вимоги, зазначав, що він не може отримати електронний ключ та відкрити картковий рахунок у «Приватбанку», оскільки на його рахунки у такій установі накладено арешт. Це йому необхідно для подальшого отримання ним пенсійних виплат внаслідок отримання 3-ї групи інвалідності. При цьому визначав, що у нього в жодному з вказаних в оскаржуваній постанові від 16 грудня 2020 року державного виконавця банку не відкрито рахунків, тому відповідно не накладено на кошти, що них, арешт. Також він офіційно не працевлаштований, тому не отримує зарплату на банківську карту. Додавав, що визнає, що у нього наразі мається заборгованість з оплати аліментних платежів.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Бутузова К. В., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи, що законних підстав для скасування арешту з рахунків боржника у банках немає.

Суд, вивчивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

На підставі п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Натомість за ч. 2 ст. 449 ЦПК пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК (в редакції змін від 17 липня 2020 року на підставі Закону України від 18 червня 2020 року) під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Враховуючи наведені положення закону та посилання ОСОБА_1 про момент отримання ним копії оскаржуваної постанови Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), то враховуючи запроваджені на території України заходи по запобіганню поширенню корона вірусної хвороби, суд вважає можливим на підставі ч. 2 ст. 449 ЦПК поновити ОСОБА_1 строки для подання скарги на постанову державного виконавця від 16 грудня 2020 року.

Судом також встановлено, що на примусовому виконанні Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавчий лист, виданий 3 листопада 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя на підставі рішення від 18 жовтня 2011 року по справі № 2-2776/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від доходів до повноліття дитини.

За довідкою державного виконавця від 13 квітня 2021 року вбачається, що у ОСОБА_1 мається заборгованість в сумі 66427,66 грн. перед ОСОБА_3 з аліментних платежів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 .

В рамках вказаного виконавчого провадження № 49328251 постановою державного виконавця від 16 грудня 2020 року для забезпечення виконання судового рішення накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на всіх відкритих рахунках у низці банківських установ, зокрема, в АТ «КБ «Приватбанк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а загалом в розмірі 51780 грн.

Вказану постанову направлено на виконання до АТ «КБ «Приватбанк», який її прийняв без будь-яких застережень, що підтверджується довідкою від 23 березня 2021 року.

Суд, натомість, зазначає, що відомостей про те, що у АТ «КБ «Приватбанк» дійсно маються відкриті рахунки на ОСОБА_1 , та на які скаржнику нараховується заробітна плата чи соціальні виплати, матеріали справи не містять.

Отже, суд звертає увагу на те, що боржником не було надано документів суду на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований та отримує дохід на картковий рахунок в будь-якому з банків, в яких було накладено арешт на кошти такого боржника державним виконавцем.

Навпаки, ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні відсутність у нього відкритих рахунків у таких банках та, відповідно, грошових коштів на рахунках, які б належали йому.

Також суд встановив, що на підставі довідки МСЕК від 12 травня 2020 року ОСОБА_1 встановлена 3-я група інвалідності безстроково.

Крім того згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 30 травня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 378 від 12 травня 2006 року, батьком якого зазначений ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника та накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).

На підставі змісту ч. 1-3 ст. ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який накладається виконавцем шляхом винесення, зокрема, постанови про арешт майна (коштів) боржника та у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

За ч. 5 ст. 59 Закону в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На підставі п. 3 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Суд зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року по справі № 756/1927/15-ц, вбачається, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів. З огляду на перелічене Верховний Суд дійшов висновку про правомірність накладення приватним виконавцем арешту на кошти боржника розміщені на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», який прийняв таку постанову до виконання, відмовляючи в задоволенні скарги на дії приватного виконавця, враховуючи, що такий рахунок не належить до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

На підставі переліченого вмотивування, суд зауважує, що у наявній справі встановлено відсутність рахунків та грошових коштів, які знаходяться у боржника на таких рахунках в банківських установах, зокрема, в АТ КБ «Приватбанк».

Таким чином право ОСОБА_1 на отримання зарплати чи соціальної допомоги накладенням арешту за постановою від 16 грудня 2020 року державного виконавця наразі не порушено.

Отже, з огляду на викладене суд дійшов переконання, що відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 щодо скасування арешту, накладеного постановою від 16 грудня 2020 року державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі на грошові кошти боржника на рахунках в банках, тому суд не вбачає підстав й для визнання незаконною постанови від 16 грудня 2020 року державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі, оскільки для цього відсутні підстави, бо така постанова прийнята із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не обмежує право боржника на оформлення пенсії та отримання пенсійних виплат.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання до суду скарги на постанову від 16 грудня 2020 року державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, зацікавлена особа: Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Повний текст ухвали складено та підписано 14 квітня 2021 року.

Суддя