ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5976/20
Провадження № 2/210/327/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг ЦЕМЕНТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач перебуваючи на посаді слюсаря складальника-сортувальника металобрухту, 16 квітня 1996 року, близько 11год. 00хв., виконуючи свої трудові обов`язки по прибиранню території біля ливарного відділу. Згідно завдання начальника цеху ОСОБА_2 , Позивач здійснював навантаження металобрухту в ківш навантажувача. Задля виконання вказаного завдання виникла необхідність в переміщенні і піднятті шматка залізничної рейки (довжина якої складала близько 1,7м, маса 100-110кг). При цьому, в момент, коли ОСОБА_1 підняв рейку та намагався покласти останню у навантажувач, водій транспортного засобу раптово почав рухатися, зачепивши ківшом, який був розташований в 15-20м від землі, рейку. Внаслідок чого ОСОБА_1 не втримав останню та вронив її на ліву ногу, тим самим отримавши тілесні ушкодження у вигляді: «травматична ампутація І-ІІ-ІІІ пальців лівої стопи».

Нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача.

Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач 03.12.1996року вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі ЛТЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва з 03.12.1996р. безстроково.

У зв`язку з вказаним нещасним випадком Позивач тривалий час був вимушений знаходитись на лікуванні у І-й міській лікарні з приводу травми, йому було проведено ряд операцій, а тривалі курси медичної реабілітації призвели до втрати безцінного часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, на власний розвиток.

Внаслідок нещасного випадку порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, від перенесеної травми його постійно турбує в області травмування, на сьогоднішній день в нього порушено функції опори та руху.

З причини постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон Позивача, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості.

Крім того, Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності.

З моменту отримання трудового каліцтва, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. ОСОБА_1 , внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, роздратованості, у почуттях страху, вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя, адже стан її здоров`я є невідновним.

Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, наразі він обмежений у виконанні багатьох робіт по господарству та не зможе вже як раніше приділяти час своїй родині.

Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70845 гривень.

Представник Відповідача Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг ЦЕМЕНТ» подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача в частині визначеного розміру моральної шкоди. Сторона відповідача просила задовольнити позовні вимоги частково, зменшивши розмір відшкодування на розсуд суду.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував в трудових відносинах з ВАТ Криворізький цементно-гірничий комбінат, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Кривий Ріг ЦЕМЕНТ (надалі Відповідач), на посаді слюсаря складальника-сортувальника металобрухту (а.с. 13-26).

Згідно з Актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» №3, 16 квітня 1996 року, близько 11год. 00хв., виконуючи свої трудові обов`язки по прибиранню території біля ливарного відділу. Згідно завдання начальника цеху ОСОБА_2 , Позивач здійснював навантаження металобрухту в ківш навантажувача. Задля виконання вказаного завдання виникла необхідність в переміщенні і піднятті шматка залізничної рейки (довжина якої складала близько 1,7м, маса 100-110кг). При цьому, в момент, коли ОСОБА_1 підняв рейку та намагався покласти останню у навантажувач, водій транспортного засобу раптово почав рухатися, зачепивши ківшом, який був розташований в 15-20м від землі, рейку. Внаслідок чого ОСОБА_1 не втримав останню та вронив її на ліву ногу, тим самим отримавши тілесні ушкодження у вигляді: «травматична ампутація І-ІІ-ІІІ пальців лівої стопи» (а.с. 9-12).

Відповідно до п.11.1. акту №3, компетентною комісією встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку є падіння залізничної рейки.

Згідно п. 11.3 акту №3, причиною нещасного випадку була незадовільна організація робіт.

Відповідно до п.13 акту №3, нещасний випадок, в результаті якого Позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача:

- ОСОБА_3 , водій навантажувача, який допустив порушення Інструкції п. 3.15 №50Б ;

- ОСОБА_2 , начальник цеху, який допустив порушення в організації робіт;

- ОСОБА_4 , бригадир, який допустив порушення в організації робіт.

За вказаних обставин, суд погоджується, що нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача та обумовлений неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач 03.12.1996року вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі ЛТЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 15% внаслідок трудового каліцтва з 03.12.1996р. - безстроково, що підтверджується довідкою ЛТЕК Про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги, виданої на ім`я Позивача (а.с. 8).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, згідно до п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Позивач зазначив, що внаслідок нещасного випадку порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, від перенесеної травми його постійно турбує в області травмування, на сьогоднішній день в нього порушено функції опори та руху.

З причини постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон Позивача, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості.

Крім того, Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності.

З моменту отримання трудового каліцтва, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. ОСОБА_1 , внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, роздратованості, у почуттях страху, вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя, адже стан її здоров`я є невідновним.

Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, наразі він обмежений у виконанні багатьох робіт по господарству та не зможе вже як раніше приділяти час своїй родині.

Перелічені негативні явища в житті Позивача переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на його користь 40000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. 440-1 ЦК УРСР, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг ЦЕМЕНТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Кривий Ріг ЦЕМЕНТ () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 40000 (сорок тисяч) гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Кривий Ріг ЦЕМЕНТ () в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко