Єдиний унікальний номер 341/844/20
Номер провадження 2/341/112/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 квітня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув без участі сторін матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій просить:

-розірвати шлюб, укладений між ними, який зареєстрований у Галицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 11 вересня 2018 року;

-стягнути з відповідача витрати, понесені нею при поданні позову про розірвання шлюбу у розмірі 1841,0 грн, з яких 841,0 грн - судовий збір, 1000,0 грн - витрати на правничу допомогу.

В обгрунтування позову зазначила, що 11 вересня 2018 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Галицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 37. У шлюбі дітей немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними відсутнє взаєморозуміння, часто виникають сварки. У них склались різні погляди на сімейне життя, разом не проживають. Оскільки шлюб між ними носить формальний характер, вважає, що збереження шлюбу є недоречним, наполягає на розірванні шлюбу.

Позивачка повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. На адресу суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах позивачки, надіслала заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без участі позивачки, заявлені вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, про заочний розгляд справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції (а. с. 36).

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення у справі, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, заявлені вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд установив, що сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2018 року Галицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 6). Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають, про що зазначено в позові.

Відповідно до змісту позову сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними відсутнє взаєморозуміння, часто виникають сварки. У них склались різні погляди на сімейне життя, разом не проживають, шлюб між ними носить формальний характер. Позивачка вважає, що збереження шлюбу є недоречним, наполягає на розірванні шлюбу.

Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України ( далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідач суду не надав.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, зокрема позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Це підтверджується письмовою заявою представника позивачки про розірвання шлюбу. Пасивна поведінка відповідача також свідчить про відсутність бажання зберегти шлюб. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів не вбачається підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору у розмірі 841,0 грн, що підтверджуться квитанцію № 49957641 від 23 червня 2020 року (а. с. 3).

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що у цій частині слід відмовити. Сторонам ухвалою суду надано строк для подачі клопотань, відзиву на позов та заперечень. Однак, представник позивачки своїм правом подання доказів здійснення витрат на правову допомогу не скористалась.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 81, 89, 133, 141, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 11 вересня 2018 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області (актовий запис № 37), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 841(вісімсот сорок одна) гривня 00 копійок.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя:М. Р. Мергель