Справа № 152/1458/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 квітня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді - Войнаровського І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

29 грудня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 28661,90 грн за кредитним договором від 21.12.2012 року та судові витрати.

У обґрунтування позову зазначено, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.12.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 11071,10 грн. зі сплатою 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та позивачем договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов`язання за договором не виконала, оскільки своєчасно не надала позивачу кошти для погашення кредиту, у зв`язку із чим станом на 14.10.2020 року відповідач має заборгованість в сумі 28661,90 грн, з яких: 6814,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6348,29 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 14594,48 грн. - заборгованість за пенею; 904,55 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Представник позивача у клопотанні просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 53).

Відповідач повідомлена про розгляд справи належним чином, на пропозицію суду відзив на позовну заяву не подала (а.с.61, 64, 66).

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

Відповідно до укладеного між сторонами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви відповідача від 21.12.2012 року про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», а також «Тарифів Банку», остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 11071,10 грн. зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 , копією Генеральної угоди та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 12,13,11).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua, ПАТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила банківських послуг, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві.

Відповідно до п. 2.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах та овердрафту), оплату винагороди банку (п. 2.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг).

Згідно п. 2.1.7.6. Договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, він зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Відповідно до п.2.1.12.6. Договору за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.11. договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов`язання за договором не виконав, оскільки своєчасно не надавав позивачу кошти для погашення кредиту, у зв`язку із чим станом на 14 жовтня 2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 28661,90 грн, яка складається із: 6814,58 грн - заборгованість за кредитом; 6348,29 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 14594,48 грн - заборгованість за пенею; 904,55 грн - заборгованість по судовим штрафам, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с. 5-8).

Отже, між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору кредиту, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, судом установлено факт не виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому порушене право підлягає судовому захисту.

Разом із тим, визначаючись щодо розміру коштів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача як заборгованість за кредитним договором від 5 липня 2016 року, суд виходить із такого.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Проте, як зазначалось вище, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобов`язалася сплатити банку штраф у розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Поряд із цим, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями, відповідач також зобов`язалася сплатити банку пеню, відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Договору.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 3 ЦК України передбачено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України встановлений принцип пріоритету договору, згідно з яким сторони договору мають право відступити від актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд за умови, якщо таке відступлення прямо не заборонено актами цивільного законодавства або ж така заборона не випливає зі змісту їхніх положень чи із суті відносин між сторонами.

Судом установлено, що позивач допустив подвійне покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, застосувавши штраф та пеню, що прямо заборонено Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії, а тому принцип пріоритету договору в цій частині не може бути застосований.

Суд зауважує, що сталоюта незмінюваною є судова практика, у якій застосовується правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, згідно з якою відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вона (правова позиція) застосовується і Верховним Судом у цивільних справах, стороною у яких є АТ КБ «Приватбанк», зокрема: справа № 631/1348/16-ц, провадження №61-25328св18 постанова від 25 липня 2018 року; справа № 320/1169/16-ц, провадження №61-9855св18, постанова від 20 червня 2018 року.

Проте, не зважаючи на пряму заборону Конституції України щодо подвійного покладення на особу юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та стабільну судову практику, АТ КБ «Приватбанк» продовжує стягувати зі своїх клієнтів (позичальників) штраф та пеню за порушення строків виконання зобов`язань.

Так і у цій справі, позивач просить стягнути з відповідача 14594,48 грн заборгованості за пенею та 904,55 грн заборгованості по судовим штрафам.

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

У Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Суд вважає, що позивач, ігноруючи норми Основного Закону держави, вимагаючи стягнення з відповідача штрафу та пені за одне й те саме правопорушення, діє незаконно, не справедливо, не добросовісно та не розумно.

Отже, у такому випадку, суду не залишається нічого іншого, окрім як з дотриманням основних засад (принципів) цивільного судочинства , таких як: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність, самостійно вирішити штраф чи пеню слід стягнути з відповідача за порушення нею строків виконання узятих на себе зобов`язань.

Вирішуючи зазначене питання, суд ураховує, що:

- розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту - 6814,58 грн;

- розмір нарахованих відсотків становить - 6348,29 грн;

- розмір нарахованої пені значно перевищує заборгованість за тілом кредиту і становить - 14594,48 грн;

- розмір нарахованих штрафів становить 904,55 грн.

З огляду на усе вище викладене, на переконання суду, саме стягнення штрафу з відповідача відповідатиме принципам справедливості, добросовісності і розумностіта забезпечить інтереси позивача з одного боку і стимулюватиме відповідача до виконання узятих на себе зобов`язань за кредитним договором з іншого.

Таким чином, окрім заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків, з відповідача на користь позивача слід стягнути 904,55 грн штрафу, нарахованого за порушення строків платежів за договором, а всього стягненню підлягає борг у сумі 14067,42 грн, яка складається з: 6814,58 (тіло кредиту); 6348,29 (відсотки); 904,55 (штраф).

Отже, позовні вимоги слід задовольнити лише частково, відмовивши позивачу у стягненні нарахованої відповідачу пені.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2102 грн, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору (а.с. 1).

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.12.2012 року у розмірі 14067 (чотирнадцять тисяч шістдесят сім) гривень 42 копійки та 2102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20 квітня 2021 року.

Суддя І.В. Войнаровський