КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 362/4402/20 Головуючий у І-й інстанції - Лебідь-Гавенко Г.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/5849/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Кулікової С.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент Банк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Товариство зазначало, що 07 квітня 2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFС5 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А- Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак ОСОБА_1 , в свою чергу, умови договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплачує, в зв`язку з чим утвориласязаборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, яка станом на 29 липня 2020 року становить 21427, 99 грн., яка складається з 14 232.28 грн. - заборгованості за кредитом та 7195.71 - заборгованості за відсотками.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент Банк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 04 березня 2021 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходи з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 07.04.2018 року позивач подав позивачуАнкету- заявупро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, підписанням якої ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом із тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розташовані у рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 29 липня 2020 року становить 21 427,99 грн., яка складається з 14 232.28 грн. - заборгованості за кредитом та 7195.71 - заборгованості за відсотками (а.с. 5).

В обґрунування позову позивач зазначав про те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету, та на підтвердження зазначеного надав копію заяви-анкети від 07.04.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 11).

Разом з тим, в анкеті-заяві зазначено лише інформацію про позичальника та міститься його підпис й відомості про те, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднавсядо Умов та Правил надання банківських послуг, які разом із тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розташовані у рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг.

Однак, відомостей про вид картки, яку бажає оформити позичальник, щодо розміру коштів, які мали бути зараховані на банківську картку, розмір процентів, кредитний ліміт, відомості про рахунки, відкриті для зарахування кредитного ліміту, розмір штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Наданий Витяг також не дає можливості встановити вказану інформацію, оскільки не підписаний позичальником.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з Умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не можуть бути належним доказом ознайомлення та погодження ОСОБА_1 саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Позивачем не надано належних та достовірних доказів про те, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 року (справа № 6-2320цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

При цьому, Велика Палата зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, незважаючи на те, що анкета-заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, яку саме картку видано ОСОБА_1 і чи видано її й коли, чи є ця картка кредитною, строк дії картки, розмір кредитного ліміту тощо.

У справі також відсутні достовірні відомості, які б підтверджували факт наявності заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 21427,99 грн., ураховуючи те, що згідно анкети-заяви така інформація відсутня, а розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору, не є підтвердженням правильності цього розрахунку.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову в зв`язку з його недоведеністю.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було безпідставно відмовлено у стягненні процентів за користування кредитом, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що сторонами були обумовлені розмір відсотків, порядок їх сплати, тощо.

Щодо наданої Банком до суду апеляційної інстанції виписки з карткового рахунку за основною карткою НОМЕР_1 за період з 07 квітня 2018 р. по 11 лютого 2021 р., колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин 1,2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Повноваження суду апеляційної інстанції передбачені статтею 374 ЦПК України, зокрема ч.1 якої визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 8 даної норми Закону передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивачем не надано обґрунтування неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним Законом строк з причин, що не залежали від нього.

Дана справа в провадженні суду перебуває з серпня 2020 року. Зі справи слідує, що подаючи позовну заяву, представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника Банку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, які кредитні картки видавались Банком відповідачу з зазначенням їх строку дії. Також, з даної виписки не можливо встановити розмір заборгованості відповідача, оскільки в ній лише зазначені витрати по картці в розмірі 54 126 грн. 65 коп. Позивач в позовній заяві просив стягнути заборгованість станом на 29 липня 2020 року в сумі 21 427,99 грн., в той час як у виписці з карткового рахунку період зазначений з 07 квітня 2018 року по 11 лютого 2021 року, а оскаржуване рішення було постановлено 16 грудня 2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують й не впливають на правильність його постановлення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: