Справа № 461/2095/21
Провадження № 4-с/461/20/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Собко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за скаргою адвоката Посікіри Романа Романовича в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Романа Івановича, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»,

встановив:

скаржник звернувся до суду з даною скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Роман Іванович, в якій просить: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Романа Івановича щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна боржника; зобов`язати державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Романа Івановича скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №51538689, який накладений постановою про арешт майна боржника.

Обґрунтовуючи подану скаргу, покликається на те, що Галицьким відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження №51538689, за яким вчинялись виконавчі дії на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 1 127 115,09 грн. за кредитним договором та 16 906,73 грн., а всього 1 144 021,82 грн. За наслідками вчинення виконавчих дій була винесена постанова від 10.09.2019 року №51538689 про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі ч.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки виконавче провадження щодо скаржника завершено, арешт не знятий, відмова державного виконавця в знятті арешту з майна суперечить ЗУ «Про виконавче провадження», а тому просить скаргу задовольнити повністю.

Скаржник подав заяву про розгляд скарги за його та представника відсутності, згідно якої скаргу підтримав з мотивів наведених у ній.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.07.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51538689, на виконання виконавчого листа № 461/11510/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 па користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 1 127 115,09 грн. за кредитним договором та 16 906,73 грн. судового збору, а всього - 1 144 021,82 грн.

02.07.2016 року державним виконавцем Мельник Р.І. винесено постанову про арешт майна боржника.

27.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

10.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

В той же день державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат виконавчого збору.

Крім того, 10.09.2019 року державним виконавцем, у відповідності до вимог п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

В подальшому, 05.02.2021 року скаржник звернувся із заявою до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якій просив зняти обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №51538689, накладений на підставі рішення про державну реєстрацію №30297657 від 04.07.2016 року.

Листом Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 04.03.2021 року скаржника повідомлено, що відсутні підстави для припинення чинності арешту майна боржника, у відповідності до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі - Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 50 Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.2 частини першої статті 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Суд зазначив, що статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Тобто, не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

У даній справі докази зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №51538689, що накладений постановою про арешт майна боржника від 04.07.2016 року відсутні. З огляду на викладене вище, суд вважає, що має місце бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), яка полягає у невинесенні постанови про скасування арешту майна боржника.

Відтак, вирішуючи питання щодо способу поновлення прав боржника, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця, у спосіб та в порядку, які встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №51538689, що накладений постановою про арешт майна від 02.07.2016 року.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

Скаргу адвоката Посікіри Романа Романовича в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Роман Іванович, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Романа Івановича щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні №51538689.

Зобов`язати державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Романа Івановича скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №51538689, що накладений постановою про арешт майна боржника, виданої 02.07.2016 року.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.