Провадження: 2/484/810/21
Справа № 484/1316/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2021 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Мельничук О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якій просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею в 0,17 га, кадастровий номер :04:028:0003, які розташовані в с.Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений в приватній нотаріальній конторі Первомайського міського нотаріального округу /нотаріус Селявіна С.В./ 15.01.2021 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56161550 від 15.01.2021 року;

- визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею в 0,17 га. кадастровий номер :04:028:0003, які розташовані в с.Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в 2018 році;

- визнати за ОСОБА_4 яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним по 1/2 частині житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одночасно з пред`явленням позову до суду, позивач звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку площею в 0,18 га, кадастровий номер 1:04:028:003, які розташовані в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначила, що предметом спору по даній справі є житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані в АДРЕСА_1 , які відповідно до договору купівлі-продажу від 15.01.2021 року, посвідченому в приватній нотаріальній конторі Первомайського міського нотаріального округу на даний час належать ОСОБА_6 . Цей будинок та земельну ділянку її колишній чоловік ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_3 , але не встиг оформити угоду нотаріально і помер. ОСОБА_3 отримала від нього всю визначену ними суму за житловий будинок та земельну ділянку і фактично передала будинок йому у власність. Після його смерті ОСОБА_3 повторно продала будинок ОСОБА_2 . Позивачка вказує, що на даний час є підстави вважати, що даний будинок може бути відчужено на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, при цьому зазначає. що відповідачем ОСОБА_3 на сьогоднішній день вже здійснено відчуження спільного майна.

Встановлені фактичні обставини, застосовані норми права та мотиви суду.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Оскільки викладені в заяві обставини та надані позивачем докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам статті 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в пункті 1, пункті 2 частині 1 статті 150 ЦПК України, є, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками накладення арешту на майно.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, тобто, не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову, а суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, отже, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, при цьому зазначивши, що фактично на даний час здійснено відчуження спільного майна ОСОБА_2 .

Заявником у заяві про забезпечення позову не доведено наявність зв`язку між заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та предметом позову, позивачем не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та яким чином вжиття таких заходів може запобігти порушенню його прав та законних інтересів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР(далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на житловий будинок не стосуються предмета спору, та буде порушувати право приватної власності ОСОБА_7 , яке є непорушним та гарантоване Конституцією України.

Враховуючи предмет заявленого ОСОБА_1 позову, та вбачається відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, суд приходиться до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок громадянина ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку - відмовити.

Ухвала суду набирає законно сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: підпис.