Справа № 128/1088/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.

пред-ка позивача адвоката Вознюка О.Д.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки з-під арешту, -

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки з-під арешту, посилаючись на те, що у власності ОСОБА_1 перебувала земельна ділянка площею 0,0694 га кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року ОСОБА_1 було визнано визнано винним у скоєні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Засудженому обрано запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду. Ухвалено початок строку відбування покарання рахувати з часу затримання - 26.01.2017 року. Цивільний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 3 898 593 гривень 90 копійок у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.05.2017 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року було залишено без змін. Позивач вказує, що згідно протоколу № 304371 проведення електронних торгів від 18.12.2017 року він є переможцем торгів з придбання земельної ділянки площею 0,0694 га кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому 13.04.2018 року позивачем було отримано свідоцтво про придбання арештованого майна. Позивач звернувся до державного реєстратора щодо проведення реєстрації права власності однак, замість проведення державної реєстрації заявнику було надано 13.04.2018 року витяг, з якого вбачається, що згідно ухвали Вінницького міського суду від 29.04.2014 року по справі №127/8362/14 в рамках цього ж кримінального провадження слідчим суддею за клопотанням слідчого було накладено арешт на вказану земельну ділянку в зв`язку з чим неможливо провести державну реєстрацію речового права.

П. 16 постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначає, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Позов в частині про визнання прав власності позивачем не пред`являється, оскільки після прийняття вказаного судового рішення у державних реєстраторів будуть наявні підстави реєстрації права власності. П.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.08.1976р. №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» визначає, що відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Тому позивачем в якості відповідача визначено ОСОБА_2 Відділом державної виконавчої служби накладені ним арешти на майно було знято, що вбачається із інформаційної довідки від 20.02.2018 року. В зв`язку з неможливістю завершити реєстрацію свого права на придбане майно, позивач звернувся до суду та просить звільнити належну йому земельну ділянку з під арешту.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Вознюк О.Д. заявлені позовні вимоги підтримав повністю, змін та доповнень не має. Суду показав, що земельна ділянка площею 0,0694 га кадастровий номер :02:007:0275, була придбана позивачем на законних підставах, згідно протоколу № 304371 про проведення електронних торгів від 18.12.2017 року. Вказана земельна ділянка була реалізована у зв`язку з приведенням до виконання вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року, за яким ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Те, що вирок в подальшому було скасовано, та направлено на нове слухання, не змінює факту придбання позивачем земельної ділянки у власність. Оскільки позивач не може завершити оформлення належної йому земельної ділянки, в зв`язку з наявністю арешту накладеного слідчим на майно відповідача, позивач звернувся до суду та просить звільнити земельну ділянку з під арешту.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги заявлені до нього не визнає повністю. В задоволені позову просить відмовити. Суду показав, що земельна ділянка площею 0,0694 га кадастровий номер :02:007:0275, належала йому особисто і не була придбана внаслідок злочинних дій. Зазначив, що після постановлення першого вироку, який він вважає незаконним, ним було подано апеляційну скаргу, а потім і касаційну скаргу і вирок суду від 26.01.2017 року було скасовано. Натепер справа перебуває на розгляді апеляційного суду, вирок чинності не набув, а отже і не має підстав для зняття арешту на земельну ділянку, накладену в межах кримінального провадження, яке не завершено. Торги було проведено без його відома, в порядку конфіскації його майна за вироком, який було скасовано. При цьому зазначив, що згідно документів виконавчої служби, майно яке б підлягало до конфіскації виявлено не було і як саме з його володіння вибула земельна ділянка, яка була виставлена на торги і перебувала під арештом, йому не відомо. Вважає проведення таких торгів незаконним.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши подані сторонами докази, суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом є встановленим, що у власності ОСОБА_1 перебувала земельна ділянка площею 0,0694 га кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва (т.1, а.с.23).

Згідно ухвали Вінницького міського суду від 29.04.2014 року в рамках кримінального провадження№0000524 від 17.12.2013 р. відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.190 КК України слідчим суддею ОСОБА_3 за клопотанням слідчого було накладено арешт на вказану земельну ділянку, а саме: земельна ділянка, площею 0,0694 га, кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.17-20).

Відомості щодо обтяження, накладеного на земельну ділянку, площею 0,0694 га, кадастровий номер :02:007:0275 було внесено у Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.24-26 т.1).

Згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Засудженому було обрано запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду. Крім того, за вироком суду задоволено цивільний позов позивача ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 898 593 гривень 90 копійок у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди (т.1, а.с. 6-16).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.05.2017 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року було залишено без змін (т.1, а.с.4-5).

Згідно протоколу № 304371 проведення електронних торгів від 18.12.2017 року він є переможцем торгів з придбання земельної ділянки площею 0,0694 га кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.21-22).

Позивач ОСОБА_2 звернувся до державного реєстратора щодо проведення реєстрації права власності однак, замість проведення державної реєстрації заявнику було надано 13.04.2018 року витяг, з якого вбачається, що згідно ухвали Вінницького міського суду від 29.04.2014 року по справі №127/8362/14 в рамках цього ж кримінального провадження слідчим суддею за клопотанням слідчого було накладено арешт на вказану земельну ділянку в зв`язку з чим неможливо провести державну реєстрацію речового права (т.1, а.с.24, 25-26). Судом також є встановленим, що в подальшому за Постановою Верховного суду України від 02.10.2018 року (провадження №51-2903 км18) ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29.05.2017 року щодо ОСОБА_1 було скасовано, та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції (а.с.136139 т.1).

За результатом нового розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 в Апеляційному суді Вінницької області 11.05.2019 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року було скасовано. На теперішній час кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 перебуває на розгляді апеляційного суду Вінницької області, за апеляційними скаргами на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2020 року.

Вирок суду від 21.12.2020 року, чинності на час постановлення рішеня суду не набув (а.с.38-48 т.2).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Судом є встановленим, що внаслідок приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року до виконання, було винесено виконавчий лист від 12.06.2017 року щодо конфіскації майна ОСОБА_1 (а.с.177-177 т.1) та відкрите виконавче провадження ВП №56874327.

В подальшому виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №127/9767/14-к від 12.06.2017 року було закінчено за постановою державного виконавця від 27.03.2019 року в зв`язку з відсутністю майна, яке підлягає конфіскації (а.с.175-176 т.1).

Єдине виявлене майно ОСОБА_1 було продане з електронних торгів, переможцем яких став ОСОБА_2 .

Однак, як встановлено судом арешт з майна ОСОБА_1 за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року не знімався (а.с.15 т.1).

Електронні торги відбулися на підставі вироку суду, який в подальшому було скасовано і на тепер кінцеве рішення суду чинності не набрало. Арешт на земельну ділянку за не скасовано, арешт в межах кримінального провадження, порушеного на нормами КПК від 2012 року є діючим.

Враховуючи вищевказане, суд виходить з того що відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17) звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

При цьому, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно Постанови Великої палати Верховного Суду України від 30.06.2020 року, провадження N 14-516цс19, закріплено положення, згідно якого Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке: Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України в редакціїї 1960 р. та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. При цьому, якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі N 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі N 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі N 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі N 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі N 504/1306/15-ц). Таким чином, правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

За п. 27 вказаної Постанови, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи зазначене, суд виходить з того, що арешт на земельну ділянку, а саме: земельна ділянка, площею 0,0694 га, кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , був накладений на законних підставах та має бути знятим в рамках розгляду кримінального провадження при остаточному вирішенні кримінальної справи (за вироком чи ухвалою суду) за №127/9767/14-к.

Визнання права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:007:0275, в порядку судового рішення (після скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2017 року) позивачем не проводилося і така позовна вимога до суду не подавалась.

Тому, враховуючи зазначене, суд вважає відсутніми підстави для звільнення земельної ділянки з під арешту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. В разі відмови в задоволені позовних вимог судові витрати не стягуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення з-під арешту земельної ділянки площею 0,0694 га, кадастровий номер :02:007:0275, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягненні судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Суддя І.А. Ганкіна