Головуючий суду 1 інстанції - Акулов Є.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 414/2038/20
Провадження № 22-ц/810/255/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 січня 2021 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у відносинах з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - ОСОБА_4 . Сімейного життя у позивача з відповідачем не склалось, ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, перестав забезпечувати свою дитину, через що вона була змушена, в квітні 2017 року, звернутись до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 18 квітня 2017 року Рішенням Кремінського районного суду Луганської області позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю та стягнуто аліменти в розмірі однвєї четвертої частини усіх видів заробітку щомісячно на її користь на утримання дитини. Однак, ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів, на сьогоднішній день має досить велику заборгованість за аліментами, яка становить - 20063,95 гривень. На думку позивача, існування заборгованості та періодичність їх виплати свідчать про безвідповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання своєї дитини.

Натепер ОСОБА_4 зареєстрована та мешкає разом з нею, - ОСОБА_1 та бабусею - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку позивача, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому просить позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно його дитини, доньки, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 26 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, ухилення відповідача від участі у вихованні малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Т.А., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 січня 2021 року скасувати, та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було у повному обсязі досліджено матеріали справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом не взято до уваги, що свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їх доньки. При ухваленні рішення суд не врахував інтересів дитини.

ОСОБА_2 надав відзив на подану апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги. Просить рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 січня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Костроба Т.А. надано відповідь на відзив, в якому заперечували проти доводів ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги підтримали.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Костроба Т.А. підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 характеризується позитивно, має сім`ю: дружину та двох діток, алкогольними напоями не зловживає, працює, в судовому засіданні підтвердив бажання виховувати свою доньку ОСОБА_4 . Вказав на протидію цьому зі сторони її матері, з якою мешкав у цивільному шлюбі.

З висновку органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації від 27.11.2020 року вбачається, що не відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача та її представника на проживання, реєстрацію дитини з матір`ю, на невідвідування відповідачем дитини в дитячому садочку та в хореографічному гуртку, з наданими на те довідками, оскільки це аж ніяк не свідчить про небажання відповідача виконувати батьківські обов`язки щодо дитини і що це його свідома поведінка, яка коригуванню не піддається незважаючи на застосовані до нього міри. Тим самим, позивачка не спростувала твердження відповідача про обмеження його спілкування з дитиною саме за ініціативою матері.

Наявність нібито існуючої заборгованості з виплати аліментів ОСОБА_2 спростовує довідка старшого державного виконавця Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бабіної С.І. та підтверджено самою позивачкою, отримавшою грошові перекази.

Надана представником позивача інформація щодо реєстрації ОСОБА_2 фізичною особою - підприємцем, дійсність якої відповідач підтвердив, правового значення для справи не має, не свідчить про ухилення його від виконання батьківських обов`язків.

Позивач та її представник не довели поза розумним сумнівом та не надали суду переконливих доказів, в чому ж полягає захист інтересів дитини за умови позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини.

З урахуванням норм чинного законодавства суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме насамперед інтересів самої дитини, що збігається із висновком органу опіки та піклування, тому відмовив у задоволенні позову.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Стаття 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, безпідставні, висновку суду не спростовують.

Доводи скаржника про те, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про стан здоров`я дитини, перешкоджає її оздоровленню, не надаючи дозвіл на виїзд за межі України, не знаходять твердження у матеріалах справи, доказів того, що батько відмовив в наданні згоди на виїзд дитини за кордон не надано. Такі мотиви для позбавлення батьківських прав, який є крайнім заходом, не є переконливими та обґрунтованими. Крім того, на законодавчому рівні спрощено порядок виїзду дитини за кордон.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.К. Гаврилюк

В.А. Коновалова