ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2735/20 Провадження № 2/636/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю: секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ГУ Держгеокадастру у Харківській області, Чугуївська міська рада Харківської області, про визнання права спільної сумісної власності на частину земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :24:003:0029, площею 0,10 га, розташованої у АДРЕСА_1 , у порядку переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на частину житлового будинку.

В обґрунтування позову вказувала, що вона придбала Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 , яка успадкувала частину будинку від своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Земельна ділянка, на якій знаходиться весь будинок (включно Ѕ його частка, що належить відповідачу ОСОБА_2 ), має площу 0,10 га, кадастровий номер :24:003:0029. У 2012 році всі громадяни, які були на той момент співвласниками цього будинку, приватизували цю ділянку. В результаті приватизації відповідач ОСОБА_2 та померла ОСОБА_4 стали співвласниками вищезазначеної спірної земельної ділянки та їм були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку. Факт виникнення права власності на частину спірної ділянки у ОСОБА_4 підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру відносно зазначеної земельної ділянки, однак Державний акт на право власності на землю, що видавався на ім`я ОСОБА_4 , не зберігся (чи був втрачений), тому при оформленні зі спадкоємцем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу частини будинку вони не мали можливості також укласти договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, на якій розташована придбана позивачем частина будинку. Перед оформленням договору купівлі-продажу частини будинку продавцем ОСОБА_3 була отримана довідка з Міськрайонного управління у Чугуївському районі та м. Чугуєві Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яка свідчить про те, що в даних Держгеокадастру є інформація про успадкування ОСОБА_3 частини придбаного позивачем житлового будинку і, відповідно, частки земельної ділянки, на якій він розташований. Позивач вважає, що в результаті укладеного нею договору купівлі-продажу частини житлового будинку виникло право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку в порядку переходу права на земельну ділянку при переході права власності на частину будинку. Тому вважає свої права на земельну ділянку порушеними, оскільки вона не має можливості оформити своє право спільної власності на цю ділянку, а без цього неможливо реконструювати та перебувати належну їй частину будинку. Земельна ділянка була приватизована попереднім співвласником частини будинку, яка належить позивачу, вдруге приватизація неможлива, бо ця ділянка вже не є комунальною власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача, відповідача та представника третьої особи - Чугуївської міської ради Харківської області надійшли заяви про підтримання та визнання позовних вимог і розгляд справи без їх участі.

Від представника третьої особи ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшли письмові пояснення, в яких він проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розгляд справи проводити без його участі з урахуванням правової позиції, викладеної у поясненнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно наданого договору купівлі-продажу від 20.12.2019 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбала Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці, розміром 0,1000 га в АДРЕСА_1 (а.с. 37). Даний будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2019 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 14).

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 987043, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12). Також з вказаного державного акту вбачається, що співвласниками цієї земельної ділянки є ОСОБА_2 - відповідач та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і кожна має по Ѕ частки у спільній сумісній власності.

Спільна сумісна власність на дану земельну ділянку підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.07.2020, згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером :24:003:0029, площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 16).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічні положення закріплені і в ч. 1 ст. 120 ЗК України, де зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння окремого кадастрового номера.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 даного Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Крім того, в п/п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 (зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України з 19.03.2010 № 2) зазначено про те, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 05.11.2009 № 1702-VІ.

Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства(постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018, справа №910/18560/16).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оцінивши докази, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення вимог заявника про визнання права спільної сумісної власності на частину земельної ділянки.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиїх прав та інтересів, суд приймає до уваги, що позивач придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у спадкоємця, а спірна земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, який придбала, перебувала фактично у власності спадкодавця, а також враховуючи, неможливість позивачем іншим шляхом оформити свої права на зазначене нерухоме майно, приходить до висновку, що позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 264, 265 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ГУ Держгеокадастру у Харківській області, Чугуївська міська рада Харківської області, про визнання права спільної сумісної власності на Ѕ частину земельної ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків, ІПН НОМЕР_1 , право спільної сумісної власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :24:003:0029, площею 0,10 га, за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ХР № 035092 від 29.11.1999, у порядку переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на частину житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -

Повний текст рішення виготовлений 19 квітня 2021 року.