Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2036/20 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Лісової Т.С.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.

у цивільній справі №289/2036/20 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) звернувся до суду з позовом. Банк просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 28.08.2018 року в сумі 45718,49 грн. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що всупереч умовам Договору про надання банківських послуг № б/н від 28.08.2018 року, укладеного між ним та відповідачем, останній своїх договірних зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку з чим перед позивачем станом на 28.08.2018 року виникла заборгованість у розмірі 45718,49 грн., з яких: - 39544,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2813,71 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3360,62 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.

Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 39544,16 грн. та судовий збір в сумі 1818,12 грн.

В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить зазначене рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення. Зазначає, що не погоджується з висновками суду, оскільки відповідач належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків. На підставі анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна, Голд» з встановленим кредитним лімітом та процентною ставкою, зокрема, 42% річних-процентна ставка, 84% річних процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.Відповідач користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Однак суд в порушення вимог ст.1046, 1048 ЦК України взагалі відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами. Тобто, суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків та відсотків за ст.625 ЦК України чим звільнив відповідача від частини обов`язків за договором лише з формальних міркувань. Відтак, судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини справи, зокрема, дійсний розмір заборгованості за відсотками не встановив, а натомість відмовив у стягненні заборгованості за відсотками.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору в обґрунтування позовних вимог позивач АТ КБ «ПриватБанк» додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https: //privatbank.ua/terms/(а.с.14).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача розмір кредитного ліміту Банком змінювався 28.08.2018 року кредитний ліміт встановлено 5000,00 грн., 28.08.2018 року кредитний ліміт було зменшено до 5000,00 грн., 23.09.2018 року кредитний ліміт збільшено до 10000,00 грн., 10.11.2018 року кредитний ліміт було збільшено до 12500,00 грн., 10.11.2018 року кредитний ліміт зменшено до 12000,00 грн., 11.11.2018 року збільшено кредитний ліміт до 12500,00 грн., 14.11.2018 року збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн., 19.11.2018 року збільшено кредитний ліміт до 18000,00 грн., 22.11.2018 кредитний ліміт збільшено до 20000,00 грн., 23.11.2018 року збільшено кредитний ліміт 22000,00 грн., 27.11.2018 року кредитний ліміт збільшено 25000,00 грн.,03.12.2018 року збільшено кредитний ліміт до 28000 грн., 19.01.2019 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с.10).

Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 28.08.2018 року становить 45718,49 грн., з яких: 39544,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2813,71 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 3360,62 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (а.с.8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.1,2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за основним кредитом.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні відсотків за користування кредитом, судом не враховано наступне.

Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, також послався на паспорт кредиту від 28.08.2018 року, підписаний позичальником (.с.12-13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначав, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки зі змісту анкети-заяви не вбачається визначеного розміру ліміту та процентної ставки.

Проте з такими висновками судів погодитися неможливо, оскільки судом першої інстанції ухвалено заочне рішення і відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме відповідач повинен був спростувати, що підпис, який міститься у кредитному паспорті, йому не належить.

При цьому з матеріалів справи чітко вбачається, що 28.08.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, ідентифікувався у банку, ознайомився з Умовами та Правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку.

На підставі анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна, Голд» із встановленим кредитним лімітом та процентною ставкою, зокрема, 42% річних-процентна ставка, 84% річних процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору.

Враховуючи те, що у зазначеному паспорті, підписаному відповідачем, визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню.

Разом з тим, у паспорті не встановлено розмір пені, штрафу та комісійних, а оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не є складовою кредитного договору, то в їх стягненні слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов помилкового висновку про те, що банком не доведено існування між ним та відповідачем кредитних правовідносин, оскільки належним чином не дослідив надані банком докази щодо видачі відповідачеві кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками протягом кількох років, наявності заборгованості за кредитом та не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

За наведених обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення в частині вимог про стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

В силу ст.141 ЦПК пропорційно розміру задоволеного позову підлягають стягненню і понесені Банком судові витрати за подання апеляційної скарги (46%).

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Скасувати заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року в частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ) заборгованість за відсотками в сумі 2813,71 грн. та 1450,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: