Справа № 761/2828/21
Провадження № 2/761/5884/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачів: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рябикіна Алла Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним., -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

визнати недійсним Договір дарування від 23.12.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А., зареєстрований в реєстрі за №753;

застосувати наслідки недійсності Договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А., зареєстрований в реєстрі за №753 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер - 55904223 від 23.12.2020, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рябикіна А.А.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа №761/44138/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Ухвалою суду від 14.12.2020 року судом накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі. 28.12.2020 року, отримавши ухвалу, представник позивача звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію обтяження. Однак отримав рішення про відмову в реєстрації обтяження, оскільки змінився власник - на даний час власником квартири зазначено ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, ОСОБА_3 набула право власності на квартиру на підставі договору дарування від 23.12.2020 року, тобто після винесення ухвали суду про накладення арешту, що свідчить про фіктивність його укладення.

Крім того, позивач зазначає, що вказаний договір укладений без наміру створення, виконання, зміни або припинення цивільних прав або обов`язків. Таким чином відповідачі, як родичі, уклали зазначений договір з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому ОСОБА_2 своїх цивільно-правових зобов`язань перед позивачем.

А тому на підставі положень статті 234 ЦК України позивач звернулась до суду з цим позовом.

01.06.2021 року до суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву в якій вони просять відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що права позивача не порушені, а позовні вимоги є безпідставними. Як зазначено у відзиві, постановою Київського апеляційного суду від 24.03.2021 року скасовано ухвалу від 14.12.2020 року про забезпечення позову та відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Як зазначено у відзиві, про існування ухвали про забезпечення позову вони дізнались в січні 2021 року. Заява позивача про збільшення позовних вимог не приймалася до 18.02.2021 року. Також у відзиві відповідачі зазначають, що позивачем не доведено наявність умислу у обох сторін спірної угоди дарування квартири, та відсутність наміру у сторін щодо настання юридичних наслідків такої угоди.

25.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що 03.12.2020 року ОСОБА_2 отримала заяву про збільшення позовних вимог та з метою приховати квартиру, за рахунок якої в майбутньому можливо буде виконати рішення суду відчужила квартиру своїй рідній сестрі на безоплатній основі на підставі договору дарування. Вказане свідчить про умисел з боку ОСОБА_2 щодо фіктивного переходу прав власності на належну їй квартиру до своєї сестри.

18.10.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідачів наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що на даний час відсутнє будь-яке судове рішення щодо стягнення шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 . Справа на яку посилається позивач, на даний час ще не розглянута та ухвалою суду від 22.09.2021 року призначено будівельно-технічну експертизу. ОСОБА_2 разом із чоловіком проживає в квартирі АДРЕСА_3 та не проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

У відповідності до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа №761/44138/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

В позовних вимогах як вбачається, ОСОБА_5 просить у залежності від встановлення з вини кого з відповідачів сталося залиття квартири позивача, стягнути на користь ОСОБА_5 53 445,00 грн. у відшкодування майнової шкоди та 5 000,00 грн. - моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була обізнана про існування спору, що підтверджується заявою її представника від 04.02.2019 року про ознайомлення з матеріалами справи, відзивом на позовну заяву від 07.02.2019 року.

08.12.2020 року до суду була направлена заява представника ОСОБА_2 про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просила стягнути з відповідачів солідарно майнову шкоду в розмірі 406 690,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Суду не надано доказів на підтвердження дати отримання вказаної заяви відповідачем - ОСОБА_2 .

На підтвердження факту отримання ОСОБА_2 копії заяви про збільшення позовних вимог представник позивача надав опис вкладення поштового відправлення направлений за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.72). Однак, оскільки копі надана неякісна (частина тексту відсутня), суд позбавлений можливості встановити що даним відправлення направлялась заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі.

Рішенням від 29.12.2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Балін П.П., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відмовив у державній реєстрації обтяження квартири АДРЕСА_2 , оскільки власником квартири є ОСОБА_3 .

За договором дарування квартири від 23.12.2020 року, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А. та зареєстрований в реєстрі за №753.

Як зазначено в п.6 Договору, Дарувальник та Обдаровувана заявили, що вказаний договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.

В той же час, постановою Київського апеляційного суду від 24.03.2021 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року скасовано та прийнято постанову - у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «АК «Київводоканал», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири відмовлено.

Як зазначено судом в постанові, заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, які просила вжити позивач, не є співмірними з позовними вимогами та позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявлені до двох відповідачів солідарно, один з яких є юридичною особою та має банківські рахунки, на які отримує від споживачів послуг оплату. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що коштів на рахунках ПрАТ «АК «Київводоканал» не буде достатньо для виконання рішення суду у разі задоволення позову. Про наявність відповідної суми коштів на рахунках ПрАТ «АК «Київводоканал» не заперечував представник зазначеного відповідача, однак, вказував що ПрАТ «АК «Київводоканал» не має наміру їх сплачувати, оскільки своєї вини не визнає. Отже, відсутні підстави вважати, що у разі задоволення позову в межах заявлених позивачем вимог, виконання рішення суду буде утрудненим чи неможливим.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідачів пояснив, що у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «АК «Київводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири було призначено експертизу. Суду не було надано копію ухвали суду, однак з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою суду від 22.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «АК «Київводоканал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання:

Яка технічна причина залиття квартири АДРЕСА_5 , що сталася 22.07.2018 року?

Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття квартири АДРЕСА_5 , яке сталося 22.07.2018 року, а також, відповідно, який розмір матеріальної шкоди, завданої при цьому власнику квартири АДРЕСА_5 ?

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що спірний договір є фіктивним.

Стаття 234 ЦК України визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 757/12646/16, від 28 лютого 2018 року у справі №909/330/16, від 01 листопада 2018 року в справі № 910/18436/16.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В судовому засіданні ОСОБА_6 як свідок пояснила, що в квартирі АДРЕСА_2 на даний час живе ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 живе за кордоном, але на свята приїжджає і проживає саме у вказаній квартирі.

ОСОБА_7 як свідок в судовому засіданні пояснив, що з середини січня 2021 року він не проживав постійно в квартирі, оскільки там не можливо жити з врахуванням пошкоджень, що спричинені залиттям. Однак, коли він приходив до квартири, бачив біля будинку ОСОБА_2 .

В той же час, в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона разом з чоловіком не проживає в квартирі на АДРЕСА_6 .

Таким чином, враховуючи що між сторонами існує спір щодо відшкодування шкоди, між сторонами склалися неприязні стосунки, крім свідчень свідків (які є також зацікавленими в результатах розгляду справи) позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , тому враховуючи зазначене суд не може прийняти до уваги пояснення свідків на підтвердження факту проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 .

Крім того, варто зауважити, що також суд не може взяти до уваги як належний доказ місця проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , її реєстрацію у вказаній квартирі, оскільки ОСОБА_2 будучи зареєстрованою у вказаній квартирі має вільний вибір місця проживання, який може не співпадати із зареєстрованим місцем проживання.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що на даний час не існує будь-яких зобов`язань ОСОБА_2 щодо сплати коштів на користь ОСОБА_5 . Справа перебуває в провадженні суду та сума є спірною, на даний час не встановлено однозначно вини ОСОБА_2 в спричиненні шкоди позивачу, враховуючи що свою вину в залитті відповідач заперечує. Крім того, варто врахувати що позов заявлено про солідарне стягнення спричиненої шкоди із ОСОБА_2 та ПрАТ «Київводоканал», а тому суд вважає, що на даний час права позивача не порушені укладенням спірного правочину та не доведено належними та допустимими доказами наявність умислу з певним спрямуванням волі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, а судом не встановлено, що під час укладення спірного договору не було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі щодо дійсної волі сторін, то відсутні правові підстави для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рябикіна Алла Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула