Справа № 126/2526/20
Провадження № 22-ц/801/667/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 рокуСправа № 126/2526/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Сала Т. Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року та на додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року, постановлені у складі судді Гуцола В. І., в м. Бершадь, дати складення повних судових рішень відповідають датам їх постановлення,-

в с т а н о в и в :

13 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якому висувала вимогу: стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її утримання кошти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн до досягнення дитиною трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, проте в провадженні Бершадського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої є відповідач. Дочка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач має доходи, працездатний, але на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2020 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про хворобу чи наявність інших утриманців відповідач суду не надав.

22 січня 2021 року на таке рішення суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів, та прийняти постанову, якою стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з нього на утримання дружини 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд взагалі не вирішив питання про стягнення аліментів на дружину, що відповідач не має постійного офіційного місця роботи, отримує мінливий дохід, на його утримання знаходиться ще одна малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому розмір аліментів який позивач просить з нього стягнути є завищеним та занадто обтяжливим для нього. Зазначає що позивачці було відомо по наявність у нього на утриманні ще однієї малолітньої дитини, однак вона приховала цей факт. Крім того, зазначає, що ним, у строк встановлений судом було подано відзив на позовну заяву у якому він про це вказав, однак суд не дочекавшись закінчення встановленого ним же строку, ухвалив рішення, чим грубо порушив право відповідача на надання відзиву на позовну заяву. Зауважує, що в рішенні суду відображено неправдиві відомості.

10 лютого 2021 року Бершадським районним судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання 2 000 грн, щомісячно, у твердій грошовій сумі, починаючи з 13 листопада 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що позивачка в силу положень статті 84 СК України має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років.

02 березня 2021 року на це рішення ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу у якій зазначає, що суд не оцінив усі надані докази належним чином, не з`ясував всіх обставин що мають істотне значення, зауважує, що судом не аргументовано чому саме в такому розмірі задоволено вимогу про стягнення аліментів на дружину. Вказує про наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, мінливий дохід та відсутність постійної роботи. Стверджує, що утримання двох дітей, утримання дружини у заявленому нею розмірі призведе до того що на його власне проживання не залишиться коштів. Вважає за можливе сплачувати на утримання дружини 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 3).

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис про народження № 708 від 04.10.2018 року, виданий Києво-Святошинським районним відділом ДРАЦС (а.с. 4).

Малолітня дочка ОСОБА_6 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на утриманні позивачки, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою Тернівської сільської ради Бершадського району №456 від 10.11.2020 року (а.с.7, зворот а.с. 6).

Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на малолітню дочку, та стосовно надання відповідачем утримання позивачці як дружині, яка доглядає дитину до трьох років.

Відповідач є особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований.

Визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліментів на дружину у сумі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

В матеріалах справи на а. с. 28 міститься надане відповідачем свідоцтво серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої значиться відповідач.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив із принципу охорони державою материнства і дитинства, які надають право на особливе піклування та допомогу, та оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і інших доходів не отримує, а відповідач є працездатним і доводів про неможливість сплати аліментів на дитину у визначеному судом розмірі не навів. Крім цього, як ствердив сам відповідач, у нього є наявним нерегулярний, мінливий дохід хоч і на його думку у незначному розмірі. Про розмір такого відповідач не вказав та зважаючи на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б стверджували про його недостатність чи відсутність слід вважати, що такий дохід є достатнім для забезпечення належного існування самого відповідача, а також сплати ним визначених судом аліментів у розмірі, що не слід вважати надмірним.

Отже, враховуючи що у відповідача є зобов`язання щодо утримання ще однієї малолітньої дитини, з урахуванням інтересів обох дітей, апеляційний суд не бачить підстав для зміни розміру аліментів з ј часки доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Разом із тим, встановлено, що відповідач в змозі надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу, чого сам не заперечує, однак просить змінити стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 на її утримання 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Апеляційний суд зауважує, що необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якій на час подання позову не виповнилось трьох років, а відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які б обмежували можливості працювати, немає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти на дружину, однак визначивши розмір таких аліментів в сумі 2 000 грн, - не навів достатнього обгрунтування саме такої суми.

Згідно із стаття 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір утримання, який гарантовано статтею 84 СК України, з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат поточних основоположних життєвих потреб жінки, з якою проживає дитина. Поряд з цим, стаття 84 СК України не встановлює, що таке право є абсолютним, оскільки для визначення розміру такого утримання та можливості його сплати також має братися до уваги спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу матері дитини.

Судом першої інстанції не було надано оцінку тій обставині, що офіційно працевлаштований відповідач, має мінливий, нерегулярний дохід.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину у визначеній нею сумі, відповідач посилався на скрутне матеріальне становище. Апеляційний суд знаходить ці доводи апеляційної скарги підставними та вважає що стягнення з відповідача аліментів на дружину у сумі 2 000 грн щомісячно є дещо завищеним,таким, що може поставити відповідача в скрутне матеріальне становище, оскільки з урахуванням принципу рівності утримання для кожної дитини, слід дійти висновку, що в такому випадку лише розмір утримання на дітей складатиме Ѕ частину від його заробітку. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дружину у визначеній судом першої інстанції сумі.

За таких підстав, колегія суддів, виходячи з принципу справедливості, розумності, приходить висновку про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_7 .

Визначаючи розмір аліментів на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, апеляційний суд вважає за можливе частково задовольнити позов в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача кошти на утримання дружини у сумі 1 000 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим: з урахуванням можливості відповідача надавати матеріальну допомогу.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2021 рок знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд вважає що додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни із наведених вище підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року змінити: визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 13.11.2020 року і до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало