328/722/21
У Х В А Л А

іменем України

15 квітня 2021 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Гавілей М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису на право власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою до Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису на право власності на нерухоме майно.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 22.03.2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення недоліків.

Ухвалу суду від 22.03.2021 року ОСОБА_1 отримав 31.03.2021 року

В межах встановленого судом строку для усунення недоліків на адресу суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно якої позивач просив суд визнати не дійсним в відомостях реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер майна: 4556056, тип майна: нежитлова будівля, кооперативна будівля торгівлі та громадського харчування, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальна площа: 548,50 (кв.м.), матеріали стін: шлакоблок/цегла, площа земельної ділянки: 2500 (кв.м.), відсоток зносу 32%, загальна вартість нерухомого майна: 40 189,28 (грн.), номер запису: 570 в книзі: дод.5 стор.24 та зобов`язати держреєстратора скасувати з реєстру прав власності на нерухоме майно, як помилкову або не дійсну; скасувати запис в відомостях з реєстру речових прав власності на нерухому майно, відомості про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер майна: 4557911, тип майна: не житлова будівля, будівля пиріжкової з ринковими павільйонами та приміщеннями для зберігання техніки, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальна площа: 609, 90 (кв.м.), матеріали стін: цегла, площа земельної ділянки: 2500,00 (кв.м.), відсоток зносу 20%, на підставі рішення Старобешівського районного суду Донецької області №2-145/2011 від 27.11.2012 року в зв`язку зі зміною власників.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Старобешівського районного суду Донецької області визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 та визнано за кожним з них право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 . Через неналежне виконання своїх обов`язків посадовими особами Реєстраційної служби Старобешівського району Донецької області вказаний об`єкт нерухомості помилково двічі зареєстрований 30.01.2004 року під різними реєстраційними номерами - № 4556056 та № НОМЕР_1 , внесені застарілі дані БТІ. На підставі рішення суду у зв`язку зі зміною власників реєстраційний номер НОМЕР_1 державним реєстратором не був скасований. На його заяви від 24.11.2020 року та 26.11.22020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ відмовив йому у скасуванні записів про реєстрацію права власності на вказане нерухомого майна за № 4556056 та №455791. Оскільки досудове врегулювати спір між сторонами не вдалося, позивач вимушений звернутися до суду з вищевказаними вимогами.

Дослідивши матеріали позову, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

За положеннями ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз змісту ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

За п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Згідно ст.37 вищевказаного Закону, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 914/2006/17 (провадження N 12-58гс18).

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації, позивач обґрунтовував її саме лише з тих підстав, що у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності містяться помилки, неправильно державним реєстратором зареєстровано об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , під різними номерами реєстрації права власності, після поділу об`єкту нерухомості між подружжям за рішенням суду не скасовано запис про реєстрацію права власності, у скасуванні спірних записів про право власності позивачу державним реєстратором відмовлено. Інших підстав для скасування державної реєстрації позовна заява не містить. Спір між подружжям з приводу права власності на вказаний об`єкт нерухомості вирішено судом, на виконання рішення якого позивач і звернувся до реєстраційної служби.

З огляду на викладене суд вважає, що виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто під час визначення юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо особа оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті ст. 24 Закону № 1952-IV і спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, то він є публічно-правовим і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки спір у даній справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право, суд, встановивши, що, між сторонами виник спір у сфері публічно-правових відносин, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України позивачу слід роз`яснити, що з відповідним позовом про скасування запису на право власності на нерухоме майно позивач має право звернутись в порядку адміністративного судочинства на підставі положень КАС України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 4, 19, 185, 186, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування запису на право власності на нерухоме майно.

Роз`яснити позивачу про те, що, розгляд справи за вищевказаним позовом, віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя