Справа № 353/923/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/602/21
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданнісправуза заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Тлумацької РДА Івано-Франківської області в особі Пеника В.М., заступника начальника відділу освіти Тлумацької РДА Хімейчука Р.О., головного спеціаліста відділу освіти Тлумацької РДА Мандара Н.В., директора Підвербцівського навчально-виховного закладу (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) Лесюка Я.І., Тлумацької РДА Івано-Франківської області про визнання наказу нечинним, визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 25 лютого 2021 року під головуванням судді Хоминець М.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18.11.2019 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Тлумацької РДА Івано-Франківської області в особі Пеника В.М., заступника начальника відділу освіти Тлумацької РДА Хімейчука Р.О., головного спеціаліста відділу освіти Тлумацької РДА Мандара Н.В., директора Підвербцівського навчально-виховного закладу (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) Лесюка Я.І., Тлумацької РДА Івано-Франківської області про визнання наказу нечинним, визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди, у якій просив переглянути вказане судове рішення за нововиявленими обставинами, скасувати це рішення у частині відмови у задоволенні вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, ухвалити нове рішення, яким скасувати наказ від 23.12.2016 р. № 275-к про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя історії та фізкультури Підвербцівського навчально-виховного закладу (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) та поновити його на цій посаді, стягнути з відділу освіти Тлумацької РДА на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до моменту винесення судового рішення та індексацію заробітної плати.

Заява обґрунтував тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 . Вказане судове рішення оскаржувалось ним до суду апеляційної інстанції, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.01.2018 його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення без змін. Постановою Верховного Суду від 06.06.2019 р. вказані судові рішення залишено без змін.

В заяві вказував на те, що йому під час розгляду справи не були відомі наступні обставини, які мають істотне значення для справи і є нововиявленими. Цими нововиявленими обставинами є: 1) відсутність подання директора Підвербцівського НВК про звільнення ОСОБА_1 з роботи; 28.11.2016 р. директором Підвербцівського НВК ОСОБА_2 було ніби то направлено на адресу відділу освіти Тлумацької РДА подання за № 74 «Про вжиття заходів щодо ОСОБА_1 , який вчинив прогул», однак, дане подання не зареєстроване у відділі освіти; таке подання керівника загальноосвітнього навчального закладу було обов`язковим для звільнення педагогічного працівника відповідним органом управління освітою відповідно до вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» (у редакції ЗУ від 20.06.2016 р.), чинного на час його звільнення з роботи; подання не було предметом судового розгляду; 2) відсутність згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 з роботи; вказана обставина, що згода на звільнення ОСОБА_1 профспілковим органом по суті надана не була, що має місце підробка документів та надання недостовірної інформації суду та позивачу, не була відома ні суду, ні позивачу. Копія протоколу засідання профспілкового комітету № 27 від 13.12.2016 р. про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах цивільної справи, відрізняється від копії, що наявна у матеріалах кримінального провадження. Заявник ОСОБА_1 просив її задовольнити.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 25 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду від 11 грудня 2017 року.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу у якій зазначив, що суд порушив вимоги матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, тому вона є незаконною і підлягає скасуванню в повному обсязі.

Апелянт вказує на те, що ні йому ні суду не були відомі обставини, які були ним вказані в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення.

Апелянт зазначає, що Директором Підвербцівського НВК ОСОБА_2 28.11.2016 було нібито направлено на адресу відділу освіти Тлумацької РДА подання за вих. №74 «Щодо вжиття заходів щодо ОСОБА_1 , який вчинив прогул».

Відділом освіти Тлумацької РДА надано йому відповідь від 25.01.2019 р. №02-15/52 і надано копії сторінок із книги вхідної документації відділу освіти від 23.11.2016 р. по 30.12.2016 р. Однак за цією інформацією відсутні дані про отримання відділом освіти будь-яких документів від директора Підвербцівського НВК у цей період.

Станом на 23.11.2020 у відділі освіти були відсутні оригінали подання про звільнення ОСОБА_1 з роботи. За змістом цього подання вбачається, що директор Підвербцівського НВК просив відділ освіти Тлумацької РДА вжити необхідних заходів до ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що останній нібито вчинив прогул. Однак такий документ не було зареєстровано у відділі освіти, а сам директор не просив безпосередньо звільнити ОСОБА_1 , а лише просив вжити заходів щодо такої особи.

Заявник вважає, що його звільнення відбулось без будь-якого подання. Апелянт вказує на те, що у зв`язку із зверненням до суду з позовом про поновлення на роботі, почали створюватись документи, які не існували на момент звільнення та були створені пізніше для створення нібито законності звільнення. На момент звільнення та в подальшому жодного подання у відділі освіти не було і ним не розглядалось, що свідчить про необхідність поновлення працівника на роботі.

Судом факту знищення певних документів та відсутності в відділі освіти оригіналу подання не досліджувався та оцінки цій обставині судом не було надано.

Також апелянт стверджує, що згоди на звільнення його профспілковим органом по суті надано не було і вважає, що в цьому випадку є місце підробки документів та подання недостовірної інформації суду та позивачу.

Апелянт не погоджується із твердженням суду про те, що він намагається переоцінити докази, що оцінювались судом, оскільки наведені обставини та докази, які їх підтверджують, не були відомі суду та позивачу під час судового розгляду та не були предметом дослідження.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити в повному обсязі.

Директор Підвербцівського НВК Я.І. подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає завданню цивільного судочинства. При застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховував висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а також ухвалив на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо твердження заявника про відсутність подання директора Підвербцівського НВК про звільнення ОСОБА_1 з роботи суд вірно вказав, що вказане подання директора Підвербцівського НВК Лесюка Я.І. від 28 листопада 2016 року № 74 «Про вжиття заходів щодо ОСОБА_1 , який вчинив прогул», було обов`язковим для звільнення педагогічного працівника відповідним органом управління освітою, чинного на час звільнення заявника з роботи, не було предметом судового розгляду під час вирішення даної цивільної справи.

Судом вірно зазначено, що у даному випадку мова йде за доказ, який не оцінювався судом стосовно обставин щодо законності звільнення ОСОБА_1 з роботи, які були встановлені судом під час розгляду справи.

Судом надано оцінку обставині, на яку посилався заявник, якою, на його думку, є відсутність згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 з роботи. Така обставина є намаганням заявника переоцінити докази, оцінені судом у процесі розгляду справи. Тому суд оцінив критично посилання заявника на те, що згода на його звільнення профспілковим органом надана не була і мало місце підроблення документів та надання суду і йому недостовірної інформації.

Вважає, що позивач не надав та не вказав жодної обставини, яка б давала можливість переглянути рішення за нововиявленими обставинами.

Позивач хоче таким переглядом оскаржити вже існуюче рішення з підстав іншої точки зору на обставини справи. Такими діями позивач хоче досягти нового слухання справи та нового її вирішення, так як не згідний із остаточним рішенням по даній справі.

В апеляційній скарзі зовсім не спростовуються висновки суду першої інстанції, які надані на основі повного та детального дослідження зібраних по справі доказів, відповідно до яких суд встановив відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу освіти Тлумацької РДА Івано-Франківської області в особі Пеника В.М., заступника начальника відділу освіти Тлумацької РДА Хімейчука Р.О., головного спеціаліста відділу освіти Тлумацької РДА Мандара Н.В., директора Підвербцівського навчально-виховного закладу (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) ОСОБА_2 , Тлумацької РДА Івано-Франківської області про визнання наказу нечинним, визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди (т.2, а.с.80-91).

Вказане рішення набрало законної сили згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30.01.2018 р. (т.2, а.с.180-184).

Постановою Верховного Суду від 06.06.2019 р. вказані судові рішення залишено без змін (т.3, а.с.98-104).

ОСОБА_1 у заяві від 18.11.2019 р. (т.4, а.с.1-6) просить скасувати за нововиявленими обставинами рішення суду від 11.12.2017 у частині відмови у задоволенні вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно вимог ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду від 11 грудня 2017 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених наведеними нормами, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів, не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Доводи апелянта про відсутність подання директора Підвербцівського НВК на звільнення ОСОБА_1 з роботи є необгрунтованими. Оскільки подання директора Підвербцівського НВК Лесюка Я.І. від 28.11.2016 р. № 74 «Про вжиття заходів щодо ОСОБА_1 , який вчинив прогул», яке було обов`язковим для звільнення педагогічного працівника відповідним органом управління освітою згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» (у редакції ЗУ від 20.06.2016 р.), чинного на час звільнення заявника з роботи, не було предметом доводів та заперечень сторін під час судового розгляду цієї справи.

Подання було оформлене директором Підвербцівського НВК ОСОБА_2 у двох примірниках, один з яких був наданий відділу освіти, а другий зберігається у вихідній документації навчального закладу. ОСОБА_2 було надано засвідчену копію даного подання (а.с.8 т.5). Аналогічна копія подання, засвідчена мокрою печаткою відділу освіти Тлумацької РДА, з резолюцією начальника відділу освіти Пеника В.М., долучена заявником до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (т.4, а.с.7).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в цьому випадку йдеться про доказ, який не оцінювався судом щодо обставин законності звільнення ОСОБА_1 з роботи. Обставини вчинення заявником прогулу були встановлені судом під час розгляду справи по суті.

Тому відсутність подання директора Підвербцівського НВК про звільнення ОСОБА_1 з роботи, не є нововиявленою обставиною, з підстав що таке подання не зареєстроване у відділі освіти, що підтверджується копіями сторінок із книги вхідної документації відділу освіти за період з 23.11.2016 р до 30.12.2016 р., наданими на запит заявника.

Доводи апелянта про відсутність згоди профспілкового комітету на звільнення його з роботи, що є підставою для перегляду рішення суду першої інстанції, є такими, що суперечать матеріалам справи і не можуть вважатися нововиявленою обставиною з огляду на таке. Судом в процесі розгляду справи було надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а саме протоколу засідання профспілкового комітету від 13.12.2016.

Доводи про те, що наведені обставини заявником та докази, які їх підтверджують, не були відомі суду та позивачу під час судового розгляду та не були предметом дослідження, є необґрунтованими. Такі обставини та докази, що їх стверджують, ОСОБА_1 були відомі та містилися у матеріалах справи на час вирішення трудового спору під час розгляду справи судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість ухвали суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк