Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення з-під арешту нерухомого майна, яке належить АТ «Альфа-Банк», а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений старшим слідчим, капітаном поліції Яременко О.М., СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві, постановою к/с 08-14396 від 01 грудня 2008 року по справі № 08-14396.

Позовна заява мотивована тим, що 03.05.2018 року право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 було зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступник АТ «Укрсоцбанк)», на підставі: договір іпотеки, серія та номер: 1320, виданий 06.04.2006, видавник: Ковальчук С.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності АТ «Альфа-Банк», накладено арешт в інтересах СВ Святошинського РУ ГУМВС У країни в м. Києві, підстава обтяження Постанова, к/с 08-14396, 01.12.2008. СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві, старший слідчий капітан міліції Яременко О.М. 22.02.2010 року Святошинським районним судом м. Києва встановлено обвинувальний Вирок суду по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.2, 364 ч.2 КК України. Однак, накладений арешт на квартиру іпотекодавця є порушенням прав позивача як власника квартири та є підставою його звернення з даним позовом до суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність. Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а третя особа - правом надання пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 30 вересня 2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме з розділу «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», вбачається, що 04 грудня 2008 року Першою КДНК на підставі постанови, к/с 08-14396 від 01 грудня 2008 року СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки, серія та номер: 1320, виданий 06.04.2006, видавник: Ковальчук С.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; письмова вимога, серія та номер: б/н, виданий 29.09.2017, видавник: ПАТ "УКРСОЦБАНК"; рекомендованого поштового повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 29.09.2017, видавник: ПАТ "УКРПОШТА"; протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК», серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСОЦБАНК", АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК»; рішення єдиного акціонера АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК», серія та номер: 5/2019, виданий 15,10.2019, видавник: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСОЦБАНК", АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК»; передавального акту на 11 жовтня 2019 року, серія та номер: б/н, виданий 15.10.2019, видавник: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСОЦБАНК", АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК» державним реєстратором 03 травня 2018 року зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2010 року ОСОБА_1 визнано винною в скоєні злочинів, передбаченого ст. ст. 191 ч.2, 364 ч.2 КК України і призначити покарання: за ст. 191 ч.2 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки; за ст. 364 ч.2 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання засудженій ОСОБА_1 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 3 (три) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно наданої відповіді Святошинського УП ГУНП в м. Києві № 2010/125/54/03-2019 від 04 березня 2020 року встановлено, що кримінальну справу № 08-14396 про обвинуваченню ОСОБА_1 направлено до Святошинського районного суду м. Києва з обвинувальним вироком. Слідчий наділений повноваженнями приймати рішення про скасування арешту виключно під час досудового розслідування.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства.(Постанова № 727/2878/19 ВП 14151 цс19) Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960р. та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960р. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012р. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна.

Оцінюючи усі докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України)

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 11, 15, 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Альфа-банк" (ідентифікаційний код 23494714, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про звільнення майна з під-арешту - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа-Банк», а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений старшим слідчим капітаном поліції Яременко О.М. СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві на підставі постанови к/с 08-14396 від 01 грудня 2008 року по справі № 08-14396.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали суду складено 14 квітня 2021 року.

Суддя Н.О. Яровенко