Справа № 383/1273/20
Номер провадження 2/383/113/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Зербул С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Замши Д.Д.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/1273/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, який уточнено, та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, площею 0,1 га..

В обгрунтування уточненої позовної заяви позивач вказує, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 07.09.1991 року укладено шлюб. У період шлюбу нею спільно з відповідачем побудовано спірний житловий будинок загальною площею 99 кв.м. Відповідно до технічного паспорту домоволодіння складається з «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «Б» - гараж, «В» - вбиральня, «Г» - погріб, «К» - басейна, «14» - хвіртка, «N1» - ворота. Будинок складається з 4-х житлових кімнат, кухні, тамбуру, коридору, котельної, туалету та ванної кімнати. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0.1 га.

Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Також за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку під будинком площею 0,1 га. кадастровий номер :50:167:0013. Вказала, що в даний час нею ініційовано питання про розірвання шлюбу та відповідно виникла необхідність у поділі майна.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.73-74).

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Замша Д.Д. позовні вимоги підтримала та просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладенні в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення, вказуючи, що наслідки визнання позову йому зрозумілі, про що надав до суду відповідну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом за наявності для того законних підстав, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 07.09.1991 року відділом ЗАГСу Бобринецького райвиконкому Кіровоградської області, актовий запис №78, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 07.09.1991 року (а.с.13).

Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2018 року, індексний номер 149273325, встановлено що право приватної власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 13.12.2018 року за ОСОБА_2 (а.с. 25-26).

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та з державного земельного кадастру від 06.03.2020 року, індексний номер 203272312 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га. кадастровий номер :50:167:0013 зареєстровано 06.03.2020 року за відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням виконкому Бобринецької міської ради від 21.12.2017 року №226 спірному будинку присвоєна адреса - АДРЕСА_1 (а.с. 30).

З домової книги на будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 від 18.10.1994 року, встановлено що в будинку по АДРЕСА_1 з 1994 року прописані та проживають позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 33-35).

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, Верховний Суд відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

В пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами згідно з постановою ПВСУ від 19.03.2010 року № 2), роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації є його особистою приватною власністю а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 09.12.2015 року № 6-814цс15.

З огляду на викладене, а також те, що відповідач визнав позов в повному обсязі та його визнання прийняте судом за наявності для того законних підстав, суд приходить до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та права власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, кадастровий номер :50:167:0013 площею 0,1 га. залишивши іншу Ѕ частину вказаного вище майна у власності відповідача ОСОБА_2 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 7022,71 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 141, 142, ч.4 ст. 206, 372, 364 ЦПК України, ст.ст.60, 61, ч.1 ст.63, ч.1 ст.65, 69, 70 СК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «Б» - гараж, «В» - вбиральня, «Г» - погріб, «К» - басейна, «N» - хвіртка, «N1» - ворота, залишити у власності ОСОБА_2 іншу Ѕ частину вказаного житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :50:167:0013 площею 0,1 га., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , залишити у власності ОСОБА_2 іншу Ѕ частину вказаної земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7022,71 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 19.03.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 01.10.1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 16.04.2021 року.

Суддя І. М. Адаменко