Справа №522/4487/21
Провадження № 2/522/5969/21
У Х В А Л А

15 квітня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засіданні Лисенко А.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 17.03.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 23.03.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 26.04.2021 року.

До суду 12.04.2021 року надійшла заява відповідачки, згідно якої просила залишити позов ОСОБА_1 без руху у порядку ч.11 ст. 187 ЦПК України, посилалась на те, що позивачем за подання даного позову було сплачено судовий збір не в повному обсязі. Зокрема, зазначила, що позов містить чотири вимоги, проте за вимогу немайнового характеру (про визнання об`єкта (будівельних матеріалів) спільною сумісною власністю) позивач взагалі забув сплатити судовий збір; за вимогу про визнання за позивачем права особистої приватної власності на квартиру позивач надав до позову квитанцію зі сплатою судового збору на суму 4000 грн., яка між тим має відношення до іншої справи (згідно призначення платежу, вказаному у квитанції №0.0..1 від 28.12.2020), а тому не може бути прийнята у рамках даної справи; а отже вважає, що підстав для залишення позову без руху.

Вирішуючи дане питання, суд виходить із наступного.

Згідно позову, поданого до суду 17.03.2021 року, ОСОБА_1 пред`явлено до ОСОБА_2 наступні вимоги:

- про встановлення факту припинення шлюбних відносин між сторонами із 01.11.2016 року;

- про визнання за позивачем права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- про визнання об`єктом спільної сумісної власності сторін будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкції, загальною вартістю 420 102,11 грн., які були використані при будівництві павільйонів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , розташованих на території ТОВ «Ветеран ВС-91» торговельного ринку «Сіті 25» за адресою м. Одеса, вул. Інглезі, буд.11;

- у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, виробів, конструкції, загальною вартістю 420 102,11 грн., які були використані при будівництві павільйонів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , розташованих на території ТОВ «Ветеран ВС-91» торговельного ринку «Сіті 25» за адресою м. Одеса, вул. Інглезі, буд.11;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вбачає, що позов ОСОБА_1 містить вимогу немайнового характеру (про встановлення факту), судовий збір за яку становить 908 грн. та дві вимоги немайнового характеру (про визнання права особистої приватної власності на квартиру та визнання права власності у порядку поділу спільного сумісного майна на будівельні матеріали обладнання, виробів, конструкції, загальною вартістю 420 102,11 грн., які були використані при будівництві павільйонів №232, НОМЕР_2 та на їх Ѕ частину як похідну вимогу), за які розмір судового збору визначається із ціни позову.

Згідно позову, його ціну визначено у сумі 639 423, 06 грн., отже за майнові вимоги сума судового збору становить 6394,23 грн..

До позову позивачем було додано дві квитанції про сплату судового збору : на суму 3 302, 23 грн. (квитанція від 11.03.2021 року) та на суму 4000 грн. (квитанція від 28.12.2020 року), отже на загальну суму 7303, 20 грн. (тобто 908 грн. за вимогу немайнового характеру та 6394, 23 грн. за вимоги немайнового характеру).

Отже, суд вважає, що позивачем було сплачену судовий збір у повному обсязі.

При цьому суд вважає недоцільними посилання відповідача на те, що квитанція про сплату судового збору на суму 4000 грн. не може бути прийнята до уваги через те, що в призначенні платежу було вказано інший номер справи (522/17831/20), зважаючи на наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

При цьому додане до позовної заяви позивачем платіжне доручення за своїм змістом підтверджує сплату судового збору за її подання. Визначальним є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідне положення міститься у постанові ВП ВС від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20.

Суд вбачає, що сума судового збору у розмірі 4000 грн. зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується випискою від 28.12.2020 року.

За викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви відповідачки щодо наявності підстав для залишення позову ОСОБА_1 без руху, а тому відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 89, 174, 175-177, 187, 258-260, 268, 353-354 ЦПК України, ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клоптання відповідача щодо залишення позову ОСОБА_1 без руху відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складено 15.04.2021 року.

Суддя Домусчі Л.В.