Єдиний унікальний номер: 379/1068/20
Провадження № 2/379/198/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області, третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтуванням позову зазначила, що 01.06.1992 був укладений договір дарування житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_3 житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_3 за життя не здійснила державної реєстрації права власності на зазначене майно, тому право власності на це майно є таким, що не виникло. ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір позивачки, ОСОБА_3 померла Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом в порядку ст. 1261 ЦК України. В установлений законодавством строк позивачка подала відповідну заяву про прийняття спадкового майна. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю у спадкодавця свідоцтва про право власності на житловий будинок, та запропоновано звернутися до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив. Проте, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 132/2018, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що 01.06.1992 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір дарування житлового будинку, посвідченого 01.06.1992 секретарем виконкому Станишівської сільської Ради народних депутатів, згідно якого ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями, розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати позивачки, ОСОБА_3 померла (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне її майно, в тому числі на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Позивачка в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги на спадкове майно. Інші спадкоємці за законом відсутні.

Спадщину у встановлений законом шестимісячний строк позивачка прийняла, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також 13.11.2014 подала відповідну заяву до нотаріуса, після чого було заведено спадкову справу № 1357/2014.

04.06.2015 позивачка звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право власності за законом на спадковий житловий будинок (а.с.78).

Постановою № б/н від 04.06.2015 державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори (а.с.79) було відмовлено позивачці у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з відсутністю зареєстрованого права власності у спадкодавця на нерухоме майно.

Факт того, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно був спадкодавець, підтверджується випискою з погосподарської книги, довідкою № 243 від 09.07.2020, що видані 09.07.2020 Станишівською сільською радою Таращанського району Київської області (а.с.11-12).

За даними технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 у господарстві спадкодавця є житловий будинок, прибудова, ворота з хвірткою, огорожа, колодязь (а.с.13-17).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або не законність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Обставини, які б вказували, що ОСОБА_3 при житті набула або володіла житловим будинком неправомірно, або, що на нього окрім позивачки, в порядку спадкування, чи з інших підстав, претендують інші особи, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

За таких обставин, керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 25, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1278, 1297 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, що складається з житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін