Справа № 454/3572/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житлом, виселення стягнення судових витрат-,,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 подала в суд позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житлом, виселення стягнення судових витрат з наступних підстав :

15 травня 2008 року, позивач, ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу 1/2 (одної другої) частини житлового будинку зареєстрованого за № 1649 посвідченого Сироїд Г.І., приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області, придбала для використання за призначенням ? ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

27 березня 2017 року, згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області (справа № 454/1028/16-ц) шляхом поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 позивач отримала у власність частину будинку загальною площею 56.5 кв.м (яка складається з: коридору 1-1; кухні 1- кладової 1-3; коридору 1-7; кімнати 1-8; кімнати 1-9; кладової 10), а також господарські будівлі та споруди (ворота 1/2 огорожа (1/2), огорожа (1/2)). Згідно вищезазначеного рішення суду, було припинено право спільної часткової власності позивача та відповідача на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тудорковицької сільської ради Сокальського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 22, житловому будинку,що розташований на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 було присвоєно окрему поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 .

Тобто, на сьогоднішній день позивач є власником житлового будинку та його складових частин за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56.5 кв.м (який складається з: коридору 1-1; кухні 1-2; кладової 1-3; коридору 1-7; кімнати 1-8; кімнати 1-9; кладової 1-10), а також його складових частин, а саме: господарських будівель та споруд (сарай (1/2 Б), ворота (1/2), огорожа (1/2), огорожа (1/2)), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104891438 від 23.11.2017 року та технічним паспортом від 10.07.2017 року, інвентаризаційна справа № 10316.

Однак, на сьогодні, відповідач ОСОБА_2 , власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , самовільно зайняли жилі приміщення (кухню 1-2, загальною площею 11,7 кв.м та кладову 1-3, загальною площею 3,4 кв.м) у житловому будинку, а також 1/2 сараю, які належать позивачу на праві приватної власності.

При цьому, 20 грудня 2017 року, представником позивача було надіслано відповідачу клопотання про мирне врегулювання спору. 23 листопада 2018 року клопотання було надіслано позивачем повторно, однак відповідач відмовилась врегулювати спір в досудовому порядку.

В квітні 2018 року, позивач була змушена звернутися за допомогою до правоохоронних органів у зв`язку з самоправними діями відповідача щодо належного їй майна. Згідно відповіді Сокальського відділення Червоноградського відділу ГУ НП у Львівській області від 23 червня 2018 року № 4421/65/14-2018, за заявою ОСОБА_1 , 12.04.2018 року було відкрито кримінальне провадження №

0000235, по факту самоправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо майна належного ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. Постановою від 30.06.2018 року дане кримінальне провадження було закрите.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Також, відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Окрім того, слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Відповідно до п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) - гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Оскільки відповідач усілякими методами обмежує доступ до житла, власником якого являється позивач, ОСОБА_4 змушена звертатись до суду за захистом своїх прав та усунення перешкод у користуванні житловим будинком та 1/2 сараю.

Вищевикладене підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 03.10.2017 року № 94, складений Тудорковицькою сільською радою Сокальського району Львівської області.

Наведені вище обставини можуть підтвердити також свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Так, як за заявою ОСОБА_1 , 12.04.2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0000235, по факту самоправних дій ОСОБА_2 щодо майна належного ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України, 15.11.2019 року позивач звернувся до начальника Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області з адвокатським запитом за № 1511/1 від 15.11.2019 року (копія додається) з вимогою надати відповідь на ряд запитань та копій документів матеріалів кримінального провадження. Станом на 17.12.2019 року запитувана мною інформація в повному обсязі не надана, проте матеріали даного кримінального провадження можуть містити докази на підтвердження обставин викладених в даній позовній заяві.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору: 20 грудня 2017 року, представником позивача було надіслано відповідачу клопотання про мирне врегулювання спору. 23 листопада 2018 року клопотання було надіслано позивачем повторно, однак відповідач відмовилась врегулювати спір в досудовому порядку.

Суми судових витрат, які понесли позивачі: суми судових витрат, які понесли позивачі, складаються з сум сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу і на момент подачі позову становлять 2768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 9, 109, 150 ЖК УРСР, ст. ст. 319, 383, 391 ЦК України, ч. 1 ст. З0, ст. ст. 175, 177 ЦПК України просять позов задоволити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 прибули , позов підтримали та в його обгрунтування зіслалися на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 відносно позову заперечували у повному обсязі, просили в позові відмовити в зв`язку із безпідставністю, оскільки вона проживає в приміщеннях в яких завжди проживала.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, про необхідність задоволення позову з наступних підстав :

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Також, відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Зокрема в судовому засіданні судом встановлено, що 15 травня 2008 року, позивач, ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу 1/2 (одної другої) частини житлового будинку зареєстрованого за № 1649 посвідченого Сироїд Г.І., приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області, придбала для використання за призначенням 1/2 ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того сторонами не оспорюється той факт, що 27 березня 2017 року, згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області (справа № 454/1028/16-ц) шляхом поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 позивач отримала у власність частину будинку загальною площею 56.5 кв.м (яка складається з: коридору 1-1; кухні 1- кладової 1-3; коридору 1-7; кімнати 1-8; кімнати 1-9; кладової 10), а також господарські будівлі та споруди (ворота 1/2 огорожа (1/2), огорожа (1/2)). Згідно вищезазначеного рішення суду, було припинено право спільної часткової власності позивача та відповідача на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Дане судове рішення вступило в закону силу та є обов`язковим сторонами до виконання , а обставини встановлені цим рішенням не підлягають додатковому встановленню.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тудорковицької сільської ради Сокальського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 22, житловому будинку,що розташований на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 було присвоєно окрему поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 .

Тобто, на сьогоднішній день судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку та його складових частин за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56.5 кв.м (який складається з: коридору 1-1; кухні 1-2; кладової 1-3; коридору 1-7; кімнати 1-8; кімнати 1-9; кладової 1-10), а також його складових частин, а саме: господарських будівель та споруд (сарай (1/2 Б), ворота (1/2), огорожа (1/2), огорожа (1/2)), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104891438 від 23.11.2017 року та технічним паспортом від 10.07.2017 року, інвентаризаційна справа № 10316.

Однак, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , самовільно зайняли жилі приміщення (кухню 1-2, загальною площею 11,7 кв.м та кладову 1-3, загальною площею 3,4 кв.м) у житловому будинку, а також 1/2 сараю, які належать позивачу на праві приватної власності. Вищевикладене підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 03.10.2017 року № 94, складений Тудорковицькою сільською радою Сокальського району Львівської області. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що вона раніше проживала в цих приміщеннях, оскільки в вищенаведеному рішенні суду чітко зазначено приміщення , які належать позивачці і таке рішення є обов`язковим до виконання.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ст.141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного слід стягнути з відповідачки в користь позивачки понесені судові витрати по справі на сплату судового збору та на правничу допомогу в сумі 8000 гривень, оскільки їх розмір відповідає тим нормам зазначених в нормах чинного законодавства.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -,

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Зобов"язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в праві користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) житловим будинком та його складовими частинами , розсташованими за адресою : АДРЕСА_1 , шляхом виселення з даного житлового будинку ОСОБА_2 та звільнення складових частин житлового будинку (1/2 сараю) ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по справі на правничу допомогу в сумі 8000 гривень та оплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Головуючий: О. А. Веремчук