БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/25/21
Справа № 356/401/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2021 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарях Настич Н. А., Брунько А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулось моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.08.2017 року о 19:01 год. в м. Київ, проспект Генерала Ватутіна, 10 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES-BENZ (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 (власник автомобіля) та пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого було завдано шкоди здоров`ю пішохода. Згідно довідки № 136652 про ДТП та вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 04.12.2017 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 18.1 ПДР України.

Відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Згідно ЦБД МТСБУ за автомобілем з д.р.н. НОМЕР_1 числиться поліс АК 1940407, виданий ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». На запит позивача до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» щодо забезпеченого ТЗ за полісом АК 1940407, останнє повідомило, що забезпеченим ТЗ за даним полісом є «Renault Master».

Потерпіла особа звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди.

Відповідно до наказу № 3117 від 04.04.2018 року, Наказу № 5480 від 06.06.2018 року та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентної виплати склав 50 158, 73 грн., яке було сплачено позивачем потерпілій особі згідно платіжних доручень № 903482 від 04.04.2018 р. та № 908842 від 07.06.2018 р.

Відтак, Моторне (транспортне) страхове бюро України просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 50158,73 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір в сумі 2102, 00 грн.

В позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Копія ухвали про відкриття провадження від 19.10.2020 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачу ОСОБА_1 направлялася за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, яка співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві.

Клопотань сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заяв від відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

За таких обставин, суд прийняв рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, встановив наступне.

04 грудня 2017 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва (який набрав законної сили 10.01.2018 року) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Обставини, встановлені при постановленні вироку: ОСОБА_1 05.08.2017 року приблизно о 19:40 год., керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz ML 320» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Вершигори від вул. Кібальчича в напрямку вул. Райдужної в м. Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

При цьому, ОСОБА_1 , керуючи технічно справним транспортним засобом, з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною вул. Вершигори, допустив наїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду пішохід отримала тілесні ушкодження та була доставлена до медичного закладу (а.с. 10).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Тобто, при розгляді вказаної цивільної справи, преюдиційним судовим рішенням що набрало законної сили та яким встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди та вину відповідача є вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року (який набрав законної сили 10.01.2018 року).

Відтак, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду в кримінальному провадженні, цей вирок обов`язковий для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Зазначені вище обставини підтверджуються і довідкою № 136652 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, які виразились у закритій травмі правої гомілки у вигляді двох кісточкових переломів гомілки зі зміщенням уламків.

На дату скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів водія ОСОБА_1 застрахована не була, що слідує з листа Голови Правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» від 11.04.2018 року, вих. № 18/04/11/-08, згідно якого поліс АК/1940407 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було укладено ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» 12 листопада 2016 року строком дії з 18 листопада 2016 року по 17 листопада 2017 року. Забезпеченим транспортним засобом за полісом страхування є «Renault Master», д.р.н. НОМЕР_1 (а.с. 28), що також слідує і з копії зазначеного вище поліса.

Так, 23 жовтня 2017 року та 26.03.2018 року потерпіла ОСОБА_2 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування матеріальної шкоди в порядку ст.ст. 35, п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 6; 7).

Разом із заявою потерпілої до МТСБУ нею було надано документи, що підтверджують витрати на лікування, а саме копії видаткових накладних, товарних чеків, квитанцій до прибуткового касового ордера, фіскальних чеків.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ 04.04.2018 року та 07.06.2018 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_2 в розмірі 30170,07 грн. та 19988,66 грн., відповідно, згідно з Наказами про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ № 3117 від 04.04.2018 року (з розрахунком шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого) та № 5480 від 06.06.2018 року (з розрахунком № 1 відшкодування шкоди, у зв`язку із лікуванням потерпілого) (а.с. 23-26).

На підтвердження здійснення позивачем відшкодування потерпілій ОСОБА_2 долучено платіжні доручення № 903482 від 04.04.2018 року на суму 30 170,07 грн. та № 908842 від 07.06.2018 року на суму 19 988,66 грн. (а.с. 27).

15.04.2020 року МТСБУ надіслало відповідачу ОСОБА_1 претензію про регресні вимоги на суму 50 158,73 грн. з проханням у добровільному порядку компенсувати МТСБУ зазначені витрати та сплатити на рахунок МТСБУ суму боргу (а.с. 29).

Однак, претензія залишилась без відповіді.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що позивач МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як випливає із загальних положень про відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (п. 24.1.ст. 24 Закону).

Згідно зі ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Так, пунктом 38.2.1. ст. 38 Закону передбачено право регресного позову страховика та МТСБУ до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом статей 1166, 1187, 1188 ЦК України у їх системному зв`язку відповідальною за спричинену шкоду внаслідок ДТП є особа, яка винна в ДТП.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи вищенаведені обставини справи суд приходить до висновку, що до позивача, як до страховика, який відшкодував шкоду, завдану іншою особою, перейшло право вимоги в порядку регресу до відповідача (як до особи, відповідальної за завдану шкоду) у розмірі виплаченого відшкодування, що складає 50 158,73 грн., відтак, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача відповідачем ОСОБА_1 суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 24, 25, 38 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, ст.ст. 4, 11-13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь моторного (транспортного) страхового бюро України, місцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, , в порядку регресу витрати, пов`язані з регламентною виплатою у сумі 50 158 (п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь моторного (транспортного) страхового бюро України, місцезнаходження: Русанівський бульвар, 8, м. Київ, , судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик