Ухвала

16 квітня 2021 року

місто Київ

справа № 523/6717/15-ц

провадження № 61-5864ск21

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності на 1/2 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 квітня 2021 року звернулася із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року, додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Щодо розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, Верховний Суд констатує таке.

На порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій поданий позов (квітень 2015 року), з урахуванням уточнення позовних вимог (грудень 2016 року), містить такі вимоги:

- встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 2006 року;

- визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після померлого ОСОБА_4 ;

- надання позивачу можливості спадкувати майно після смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом із спадкоємцем ОСОБА_5 ;

- визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються заявником повністю.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданої у 2015 році встановлюються у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, поданої у 2015 році встановлюються у розмірі 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати.

За правилом статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218, 00 гривень.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, поданої у 2016 році фізичною особою встановлюються у розмірі 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2016 року - 1 378, 00 гривень.

За наведених обставин у справі заявлено у 2015 році дві вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру, у 2016 році позов доповнено однією вимогою немайнового характеру.

Враховуючи наведені положення Закону України «Про судовий збір» у редакціях 2015 року та 2016 року, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про Державний бюджет Україна на 2016 рік», сума судового збору за подання такого позову у 2015 році із вимогами немайнового характеру становила 243, 60 грн х 2 = 487, 20 грн, позовної вимоги немайнового характеру, якою доповнено позов у 2016 році становила 551, 20 грн х 2 = 1 102, 40 грн, а за подання касаційної скарги становить 3 179, 20 грн (487, 20+1 102, 40=1 859, 60 х 2).

Враховуючи, що зміст оскаржуваних рішень не містить відомостей про ціну позову в частині вимог щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , заявник відповідно до положень статті 176 ЦПК України має самостійно визначити ціну позову з врахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» у редакції 2015 року та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

У касаційній скарзі заявник просить звільнити її від сплати судового збору або відстрочити його сплату, посилаючись на те, що є пенсіонеркою, а тому не має можливості сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, § 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, § 111).

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За правилом частини другої наведеної статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Проте, доводи заявника про неможливість здійснити сплату судового збору, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонеркою, Верховний Суд визнає необґрунтованими та такими, що не підтвердженні письмовими доказами.

З метою вирішення питання про звільнення або відстрочення сплати судового збору заявник має подати письмові докази на підтвердження свого майнового стану, зокрема відомості про доходи за попередній календарний рік.

Отже, ураховуючи, що заявником належно не обґрунтовано доводи на підтвердження підстав відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, Верховний Суд визнає обов`язок заявника здійснити сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 3 179, 20 грн, який має бути доповнено з урахуванням ціни позову, визначеної вартістю майна або подати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, або навести інші обґрунтовані доводи та подати докази на підтвердження підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року, додаткового рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності на 1/2 частину квартири, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний