КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 22-ц/824/5066/2021 Доповідач Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Ткаченко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника на зарплатному картковому рахунку, заінтересована особа: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, стягувач: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника на зарплатному картковому рахунку, заінтересована особа - Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, стягувач ОСОБА_2 .

Посилається на те, що у провадженні Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження №57235319 з примусового виконання виконавчого листа №761/40105/14 від 13.09.2018, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.11.2017 і до досягнення повноліття. 16.01.2020 заявнику стало відомо про арешт коштів на його зарплатному рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», який відкрито військовою частиною Національної гвардії для отримання боржником заробітної плати. 21.01.2020 заявником було подано до начальника Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області заяву про зняття арешту з коштів зарплатного рахунку. Однак, як вказує заявник, до цього часу заява не вирішена, арешт з коштів зарплатного рахунку не знятий. З огляду на те, що накладення арешту на зарплатний рахунок в банку унеможливлює отримання заробітної плати боржником, він позбавлений коштів на існування, заявник просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Картошкіної М.М. від 19.12.2019 в частині накладення арешту на зарплатний рахунок заявника в АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника на зарплатному картковому рахунку, заінтересована особа - Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, стягувач ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 29 січня 2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що судом не досліджено докази того, що боржник є військовослужбовець, який за статусом прирівнюється до державного службовця, тому інших джерел існування крім як заробітна плата у військовослужбовця немає.

Посилається на те, що про винесення оскаржуваної ухвали не знав, поштовим зв`язком копія ухвали йому не направлялась, та була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 30 грудня 2020 року, повний текст ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 отримав у приміщенні Шевченківського районного суду 26 січня 2021 року.

Постановою державного виконавця від 26 жовтня 2018 року ВП № 57235319 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в пункті 1 звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , який отримує дохід у в/ч НОМЕР_1 , пунктом 2 постанови визначено здійснювати відрахування починаючи з 26 жовтня 2018 в розмірі 50% , пунктом 6 заборонено відповідальній особі за утримання коштів з Боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань.

Судом не взято до уваги , що вказана постанова для виконання до місця роботи(служби) ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 НГУ державним виконавцем не направлялась, також ця постанова не направлялась до попереднього місця служби до в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Зауважує , що ч. 2 ст. 70 Закону визначено, що з заробітної плати боржника може бути відраховано не більше як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї аліменти.

Крім того, судом не взято до уваги, що за місцем роботи ОСОБА_1 постійно здійснюється відрахування із заробітку на підставі власної заяви ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , оскільки постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по цьому виконавчому провадженню не направлялись виконавцем за місцем служби ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Від сторони скаржника надійшли додаткові пояснення щодо апеляційної скарги , в яких просить взяти до уваги довідку від в/ч НОМЕР_2 про те, що не надходили постанови державного виконавця, копію рапорту ОСОБА_1 від 25 листопада 2019 року про відрахування аліментів та копію медичної довідки про вагітність дружини боржника.

В судове засідання учасники справи не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник звертаючись 21 січня 2020 року до начальника Вишгородського районного відділу державної виконавчої службт ГТУЮ у Київські області із заявою про зняття арешту з його рахунку, що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», не надав документи на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку, заборонено законом.

Крім того, на момент звернення боржника із скаргою на рішення державного виконавця, інформації від АТ КБ «Приватбанк» щодо статусу коштів і рахунку, на імя боржника до державного виконавця не надходило.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. п. 6,7 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленному законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Також ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"визначено, що арешт з майна у наведених випадках знімається державним виконавцем в межах виконавчого провадження. Зокрема, пунктом 7 частини четвертої даної статті передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, 19 грудня 2019року, встановивши наявність заборгованості боржника за аліментами, приймаючи постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 57235319, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про скасування постанови державного виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника на зарплатному картковому рахунку. Скарга обґрунтована тим, що у провадженні Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 57235319 з примусового виконання виконавчого листа №761/40105/14 від 13.09.2018 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.11.2017 року і до досягнення повноліття.
ОСОБА_1 стало відомо про арешт коштів на його зарплатному рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», який відкрито військовою частиною Національної гвардії для отримання боржником заробітної плати.
21.01.2020 скаржником було подано до начальника Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області заяву про зняття арешту з коштів зарплатного рахунку. Однак, як вказує скаржник , до цього часу заява не вирішена, арешт з коштів зарплатного рахунку не знятий.
Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено накладення арешту на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші соціальні доходи боржника.
Судом першої інстанції не враховано, що боржник не є суб`єктом господарювання, тому положення п. 2 ч.2 ст.48 та ст. 52 Закону на боржника та банківську установу, яка не надіслала до державного виконавця інформацію про віднесення арештованого зарплатного рахунку до рахунків зі спеціальним режимом використання, до правовідносин щодо відкриття зарплатного рахунку фізичної особи не поширюються.

Розділом IX Закону України «Про виконавче провадження» передбачено дії державного виконавця у разі виявлення, що боржник отримує заробітну плату, стипендію та інші доходи.

Предметом скарги боржника, який є фізичною особою, є оскарження дій державного виконавця в частині накладення арешту на зарплатні кошти, які містяться на зарплатному картковому рахунку фізичної особи, який було відкрито роботодавцем для отримання працівником заробітної плати.
Державний виконавець після отримання довідки від військової частини та додатку до цієї довідки ( довідка з банку з номером рахунка) мав достатньо інформації, що під арешт попали зарплатні кошти, що містилися на зарплатному рахунку, та відповідно до ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження» був зобов`язаний вжити заходи щодо звільнення зарплатних коштів з - під арешту.
Частиною 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що з заробітної плати боржника може бути відраховано не більше як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти).
Накладення арешту на кошти боржника, а саме: кошти, які знаходяться на зарплатному рахунку боржника, який використовується для зарахування заробітної плати для забезпечення життя фізичної особи, суперечить приписам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, скаржник начальнику Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області , і суду першої інстанції надавав довідку, що вказаний рахунок є зарплатний.
Судом першої інстанції не надано правової оцінки доказу боржника про те, що арештований рахунок був відкритий роботодавцем для отримання боржником заробітної плати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що вказана постанова для виконання до місця роботи в/ч НОМЕР_2 НГУ державним виконавцем не направлялась, також не направлялась до попереднього місця служби в/ч НОМЕР_1 НГУ.
Аліменти утримуються по заяві скаржника за місцем служби.
Отже, суд першої інстанції не встановив усіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника на зарплатному картковому рахунку - задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби скасувати постанову державного виконавця головного територіального управління юстиції у Київській області Картошкіної М.М. від 19 грудня 2019 року ВП 57235319 в частині накладення арешту на зарплатний рахунок № НОМЕР_3 IBAN НОМЕР_4 в АТ КБ Приватбанк» вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , працює в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.