Єдиний унікальний номер 341/583/17
Номер провадження 2/341/40/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Король І. Л.,

Кедик І. О.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

ВСТАНОВИВ:

14.04.2017 від ОСОБА_1 до суду надійшов цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в якому позивачка просить:

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 2000 гривень щомісячно за період з 13 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2000 гривень щомісячно за період з 13 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

25.11.2019 від ОСОБА_3 до суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2500 гривень щомісячно за період з 25.11.2019 до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до змісту протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 справу ЄУН 341/583/17 передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р.

Чергове судове засідання з розгляду справи призначено на 16 квітня 2021 року.

Під час розгляду справи, зокрема у судовому засіданні 16.04.2021 позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 після від`їзду відповідача ОСОБА_3 восени 2016 року за кордон фактично утримувала їхніх двох дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Представник відповідача ОСОБА_3 у судових засіданнях 18.03.2021 і 16.04.2021 позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 2000 гривень щомісячно за період з 13 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнала. Водночас, заперечила щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , оскільки фактичне утримання останнього з квітня 2017 року здійснював відповідач ОСОБА_3 та його батько (дідо) ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_6 з 2016 року навчався у військовому закладі в м. Надвірна, а на вихідні зазвичай приїжджав до дідуся в село Ямницю і лише зрідка до матері у місто Галич.

Щодо зустрічних позовних вимог, то представник ОСОБА_3 їх підтримала в частині та просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 за період з 25.11.2019 по 24.04.2020 (до повноліття) у розмірі по 2000,0 грн щомісячно. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів за вказаний період у розмірі 500,0 грн щомісячно не підтримала.

Вказала, що відповідачка за зустрічним позовом участі в утримані сина ОСОБА_6 у зазначений період не брала зовсім, проте як матір зобов`язана була це робити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник зустрічний позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, оскільки у неї погане матеріальне становище і син давно з нею не живе.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків та пояснення сторін, суд установив наступні обставини у справі.

Між сторонами зареєстровано шлюб 10.08.2009, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а. с. 7).

Відповідно до повторно виданих свідоцтв про народження ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 (а. с. 3); ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 .

Як пояснили і визнали сторони у судовому засіданні, ОСОБА_3 (відповідач за первісним позовом) усиновив сина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , а позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 усиновила сина відповідача ОСОБА_6 .

Крім цього, у позивачки ОСОБА_1 під опікою з 2013 року до 14.06.2018 (а. с. 139) перебували ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку з виїздом ОСОБА_3 за кордон восени 2016 року, що підтверджується відміткою у паспорті для виїзду за кордон (а. с. 48), фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися.

Водночас, під час чергового перебування в Україні та до повторного виїзду за кордон 09.04.2017, що підтверджується відміткою у паспорті (а. с. 48), ОСОБА_3 наполягав, щоб дружина ОСОБА_1 залишила квартиру АДРЕСА_1 , де всі проживали сім`єю.

Фактично, ОСОБА_1 залишила помешкання за адресою АДРЕСА_2 у червні 2018 року, де з квітня 2017 року все ж продовжувала проживати разом із сином ОСОБА_5 . Вказані обставини не спростувала і визнала в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 та підтвердили у судовому засіданні допитані свідки, зокрема ОСОБА_10 (сусід), ОСОБА_11 (сусідка), ОСОБА_5 (син).

При цьому, сторонами у судовому засіданні визнано обставини, що з 2016 року син ОСОБА_6 постійно перебував на навчанні у місті Надвірній у військовому навчальному закладі, звідки додому міг приїжджати лише на вихідні і святкові дні.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що з квітня 2017 року і до червня 2018 року син ОСОБА_6 перебував на її утриманні та постійно приїжджав на вихідні до міста ОСОБА_12 , у них були нормальні стосунки, як між матір`ю і сином. Вона дбала про нього, готувала йому їжу для навчання тощо.

Водночас, представник відповідача стверджує, що з квітня 2017 року ОСОБА_6 утримувався за рахунок коштів батька ОСОБА_3 та дідуся (батька відповідача) ОСОБА_7 , який проживав у селі Ямниця. Саме туди до діда на вихідні і святкові дні майже завжди приїжджав ОСОБА_6 з Надвірної і лише зрідка у місто Галич до матері, оскільки там зареєстрований і хотів зустрічатися з друзями.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що з квітня 2017 року у місті Галичі з мамою фактично не проживав, а лише зрідка туди приїжджав. ОСОБА_1 з квітня 2017 року йому не допомагала, утримував його батько і дідо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказав, що до квітня 2017 року жили нормально однією сім`єю. Після цього брат ОСОБА_6 продовжував приїжджати до ОСОБА_12 , але і до діда ОСОБА_7 їздив після навчання. Мама ОСОБА_6 готувала продукти на навчання, їздила на батьківські збори.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (дідусь) розповів, що з квітня 2017 року внук ОСОБА_6 жив з ним у Ямниці, зрідка їздив до мами з братом у ОСОБА_12 . Внук свідкові розповідав, що з ним у Галичі ніхто не розмовляє, він сам собі змушений готувати їсти.

Допитана свідок ОСОБА_13 (сусідка) пояснила, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, ОСОБА_6 лише зрідка приїжджав до ОСОБА_12 на день, щоб поспілкуватись з однолітками. Зазвичай їздив до діда в с. Ямницю.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (сусіди) підтвердили факт проживання позивачки по АДРЕСА_2 до червня 2018 року та зазначили, що син ОСОБА_6 періодично приїжджав до матері з братом.

На підтвердження піклування про сина ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи копію титульної сторінки амбулаторної карти ортодонтичного пацієнта ОСОБА_6 та щоденника лікування (а. с. 141). Картку заведено у липні 2015 року, а останній запис у щоденнику зроблено 01.06.2017.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи на підставі всебічно, об`єктивно і повно досліджених у справі доказів, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст. 180 СК України).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на те, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 через свого представника визнав позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі по 2000,0 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також враховуючи доведення постійного проживання ОСОБА_5 з позивачкою і його утримання останньою з 13.04.2017 до 02.07.2018 (повноліття), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову у цій частині.

Водночас, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 з 13.04.2017 до його повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо та в сукупності, суд дійшов висновку про те, що фактично з квітня 2017 року і до повноліття ОСОБА_1 сина ОСОБА_6 не утримувала, не вона забезпечувала йому рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Натомість цим займався дідо ОСОБА_7 .

Так, суд враховує доведення обставин щодо періодичних приїздів ОСОБА_6 до міста ОСОБА_12 , де жила мама з братом. Проте, вказані обставини, як і копія амбулаторної картки із останнім записом у червні 2017 року, не доводить, що саме ОСОБА_1 забезпечувала утримання ОСОБА_6 з квітня 2017 року, зокрема матеріально.

При цьому, суд враховує показання свідків, в тому числі самого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які однозначно зазначили, що з квітня 2017 року ОСОБА_1 не утримувала ОСОБА_6 . Так, само й інші свідки розповіли і підтвердили лише факт періодичного відвідування ОСОБА_6 квартири у місті Галичі та матері. Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що приготувати зрідка (раз чи два на місяць) їжу синові та поїхати один раз на батьківські збори не означає утримувати дитину.

Факт припинення відносин з червня 2018 року та будь-якої участі в утриманні ОСОБА_6 підтвердила у судовому засіданні і позивачка.

Також, під час прийняття рішення по суті суд враховує те, що у період з квітня 2017 року до червня 2018 року позивачка не працювала і в неї на утриманні перебувало троє дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На запитання представника відповідача, за які кошти позивачка утримувала ОСОБА_6 не зміг відповісти свідок ОСОБА_5 , а представник позивачки зазначив, що за кошти, які виділяла держава на утримання дітей під опікою.

Таким чином, суд дійшов висновку і про реальну відсутність у ОСОБА_1 можливостей утримувати сина ОСОБА_6 , яка до червня 2018 року не хотіла покидати належне ОСОБА_7 житло по АДРЕСА_2 , хоч на цьому наполягав відповідач з квітня 2017 року після фактичного розірвання шлюбних відносин. Як зазначив у судовому засіданні представник позивачки, одразу після залишення вказаного житла ОСОБА_1 припинила опіку над ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки не мала умов і можливостей таку опіку продовжувати здійснювати.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належних і допустимих доказів фактичного матеріального утримання ОСОБА_6 зі сторони позивачки ОСОБА_1 (квитанцій про оплату лікування, квитків на проїзд, придбання одягу тощо) з квітня 2017 року, при тому, що саме у квітні 2017 року позивачка звернулась до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог первісного позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2500 гривень щомісячно за період з 25 листопада 2019 року по 24 квітня 2020 року (досягнення повноліття), то суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково у зв`язку з наступним.

Позовні вимоги на суму 500,0 грн на місяць представник відповідача у судовому засіданні не підтримала, проте просила стягнути аліменти з розрахунку по 2000,0 на місяць.

Як установлено у ході розгляду справи, у період з 25.11.2019 і до повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) ОСОБА_6 перебував на повному утриманні батька ОСОБА_3 та дідуся батька позивача за зустрічним позовом. При цьому, дідусь утримував онука на кошти, які ОСОБА_3 надсилав з-за кордону.

Як зазначалось вище, нормами чинного законодавства України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. При цьому, розірвання шлюбних відносин не припиняє вказаного обов`язку кожного з батьків. Таким чином, оскільки відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 продовжувала у спірний період бути мамою неповнолітнього сина ОСОБА_6 , проте участі в його утриманні і вихованні не брала, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_6 за період з 25.11.2019 і до повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також розмір 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вважає, що стягнення аліментів у сумі по 1200,0 грн на місяць за зустрічним позовом буде законним та обґрунтованим рішенням.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову, а також наявність правових підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 180-184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно за період з 13 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2000 гривень щомісячно за період з 13 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1200 (одній тисячі двісті) гривень щомісячно за період з 25 листопада 2019 року по 24 квітня 2020 року.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2021 року.

Сторони:

Позивач та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Відповідач та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

СуддяМ. Р. Мергель