1Справа № 335/3413/21 2/335/1728/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вказана позовна заява не відповідала вимогам ЦПК України та ухвалою судді від 31.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення наступних недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Частиною 9 ст. 185 ЦПК України передбачено, що заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення від 26.02.2021 №0.0..1 на суму 908 грн. 00 коп.

При перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судом встановлено, що в автоматизованій системі «Д3» у графі вартісні показники неможливо створити автопоєднання з підтвердженням казначейства щодо сплати судового збору за подання цього позову із вищевказаним платіжним дорученням.

12.04.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення вказаних в ухвалі суду недоліків, в якій позивач зазначив, що 15.03.2021 він вже звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. До зазначеної позовної заяви на підтвердження сплати судового збору ним було додано платіжне доручення від 26.02.2021 №0.0..1 на суму 908 грн. 00 коп. 16.03.2021 ухвалою судді було повернуто вищезазначену позовну заяву позивачеві. З урахуванням вищевикладеного, в обґрунтування відсутності підстав для повторної сплати судового збору, позивач посилається на приписи ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», згідно якої за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах. У разі якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору.

Проте зазначена норма втратила чинність 15.12.2017.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року №484-VIII внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», зокрема, статті 6 цього Закону, шляхом виключення другого речення частини 4.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, змінено номер зазначеної частини з четвертого на п`ятий.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у чинній редакції, за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що судовий збір, сплачений за позовною заявою, що була раніше повернута, не вважається його сплатою за повторно поданою позовною заявою.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотання особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Так, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2021 у справі № 335/2739/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбуповернуто позивачу.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Тобто, з наведеного слідує, що позивач за подання до суду позовної заяви сплачує судовий збір у відповідному розмірі, а в разі повернення позовної заяви сума сплаченого судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, платіжний документ, який було додано до іншої позовної заяви, не може бути прийнятий судом як належний доказ, що підтверджує сплату судового збору, оскільки існує механізм повернення судового збору, визначений Законом України «Про судовий збір», що виключає можливість зарахування попередньо сплаченого судового збору в інших справах.

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975).

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А тому позивач має право повторно звернутись з вищевказаним позовом у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сформульованої в рішеннях від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей позовної заяви вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовом.

За викладених обставин, враховуючи, що недоліки позову позивачем не усунуто, позовна заява не може бути прийнята до розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу, що не позбавляє його можливості звернутись до суду повторно.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 352, 353, 354 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- вважати не поданою та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Стеценко