Провадження № 22-ц/801/15/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 рокуСправа № 127/33847/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Файчук Я.В., Сіненко І.П. та її представника - адвоката Байдака В.Г., Крохмалюк В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , а 26.12.2015 року батько позивача ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована за вказаною адресою. Заповіт батько не склав.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька та прийняла спадщину подавши нотаріусу заяву про її прийняття. Інших спадкоємців першої черги за законом немає. Шлюб між батьками позивача було розірвано ще 15.12.2006 року.

ОСОБА_1 зазначає, що право власності після смерті батька на домоволодіння вона оформила та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.09.2019 року, проте оформити право власності на земельну ділянку у нотаріуса не можливо, оскільки оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено. З приводу цього, було зроблено оголошення в пресі.

Співвласниками спірної земельної ділянки були батько ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_3 . Проте батько, який був спадкоємцем майна померлої, не оформив своїх спадкових прав на земельну ділянку, але прийняв спадщину.

Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, то ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:029:0132, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим повторно 17.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3 (бабуся позивача та мати третьої особи) померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 85 років (а.с. 13).

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 910/2014, після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38993854, виданим 25.11.2014 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (а.с. 142).

З матеріалів спадкової справи № 910/2014, заведеної після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_4 25.11.2014 року звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_3 (а.с. 140).

Відповідно до заповіту від 22.11.2007 року серії ВКВ № 924102, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Остапенко Ю.В, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом ОСОБА_4 (а.с. 146).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25.11.2014 року вбачається, що вказаний вище заповіт чинний (а.с. 141).

З огляду на наявність чинного заповіту ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.06.2015 року, відповідно до якого останній є спадкоємцем Ѕ частини будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_2 , після смерті матері ОСОБА_3 (а.с. 168).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №526351, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради №2379 від 15.05.2009 року, батько позивача ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с. 30-31). Слід відзначити, що співвласником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_3 . Крім того, частки співвласників визначені не були. Даний факт також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 35).

Разом з тим, зазначений державний акт був втрачений, про що міститься оголошення в пресі (а.с. 37). Проте, правові підстави його видачі є дійсними, зокрема рішення Вінницької міської ради №2379 від 15.05.2009 року (а.с. 33) та Додаток №1 до вказаного рішення (а.с. 34). Отже, факт втрати державного акту не позбавляє особи права власності на земельну ділянку.

Згідно зі свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_6 її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 16). Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.12.2006 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів громадського стану управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1927 (а.с. 17). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим повторно 05.01.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_4 (батько позивача та брат третьої особи) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 53 років (а.с. 14).

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 01/2016, після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42637644, виданим 04.01.2016 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (а.с. 98).

З матеріалів спадкової справи № 01/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 04.01.2016 року, 11.01.2016 року звернулися до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_4 (а.с. 135).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2019 року ОСОБА_1 є спадкоємцем домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 21). Факт реєстрації права власності на вказане домоволодіння за позивачем підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2019 року (а.с. 23).

Разом з тим, 24.09.2019 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено позивачу у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала її батькові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та його матері ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, в зв`язку з ненаданням позивачем відповідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (а.с. 38).

З матеріали справи вбачається, що померлий ОСОБА_4 за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 25.12.1979 року по день смерті (а.с. 19, 20, 148-149, 164-165).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до неналежного відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідачами в справах про визнання права власності у порядку спадкування мають бути інші спадкоємці за заповітом або за законом, які претендують на отримання у власність спадкового майна.

Коли інші спадкоємці за заповітом або за законом відсутні, вимоги про визнання права власності на спадкове майно заявляються до органу місцевого самоврядування в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться відповідне спадкове майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 279/2044/18 (провадження № 61-4108св19) зазначено, що «предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно - житловий будинок, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

З матеріалів спадкової справи № 01/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4 , судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 04.01.2016 року, 11.01.2016 року звернулися до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_4 (а.с. 135).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2019 року ОСОБА_1 є спадкоємцем домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 21). Факт реєстрації права власності на вказане домоволодіння за позивачем підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.09.2019 року (а.с. 23).

Таким чином спадкоємицею першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_11 , яка спадщину прийняла належним чином, так як звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги за законом, або спадкоємці за заповітом, після смерті ОСОБА_4 відсутні, про що свідчить, копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Спадкоємицею другої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 є його рідна сестра ОСОБА_2 , яка також зверталась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 , оспорюючи право ОСОБА_1 на спадщину, звернулась до суду з позовом до останньої про усунення її від права на спадкування за законом.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2018 року, яке після перегляду його судом апеляційної та касаційної інстанцій було залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом відмовлено.

В подальшому, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині за законом, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_3 як непрацездатна дочка, однак не була закликана нотаріусом до спадкування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині за законом відмовлено.

Відтак, враховуючи те, що ОСОБА_1 не була усунута від права на спадкування за законом, є спадкоємицею першої черги, спадщину прийняла належним чином, так як звернулась до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк із заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці першої черги за законом, або спадкоємці за заповітом, після смерті ОСОБА_4 відсутні, а також зважаючи на те, що ОСОБА_2 було відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнанні права власності на обов`язкову частку у спадщині за законом, тому вона у зв`язку з цим не може претендувати на спадкове майно, апеляційний суд приходить до висновку про те, що саме Вінницька міська рада є належним відповідачем у справі.

Зазначене є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового.

Вирішуючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходить з такого:

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №526351, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради № 2379 від 15.05.2009 року, співвласниками земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:029:0132, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 30-31).

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємицею першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_1 , яка в 6-ти місячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом, або спадкоємців за заповітом, після смерті ОСОБА_4 немає.

З метою оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори.

24.09.2019 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона є спадкоємицею домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 21).

Проте постановою державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. їй було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала її батькові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та його матері ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої був ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав в зв`язку з ненаданням відповідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (т. 1 а.с. 38).

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги, спадщину прийняла належним чином, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.09.2019 року, відповідно до якого вона є спадкоємицею домоволодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 21), державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №526351, виданий на підставі рішення Вінницької міської ради №2379 від 15.05.2009 року втрачений, про що свідчить оголошення в пресі (а.с. 37), колегія суддів вважає, що факт втрати державного акту не позбавляє особи права власності на земельну ділянку, та приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:029:0132, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1, 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п. 1, 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на земельну ділянку площею 0,1000 га , кадастровий номер :01:029:0132, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

В.В. Оніщук