ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 716/1551/20

провадження №22-ц/822/360/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради, Заставнівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Пухарєвої О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заставнівської міської ради, Заставнівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява обґрунтована тим, що з 1 січня 1992 року по 17 березня 1999 року він працював в агрофірмі «Маяк» Заставнівського району. 17 березня 1999 року його звільнено з роботи, у зв`язку із створенням сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вербівці» і цього ж дня його прийнято на роботу та в члени даного кооперативу.

28 лютого 2005 року його було звільнено з роботи з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вербівці» за власним бажанням, проте з членів сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вербівці» не виключено.

У 1995-1996 роках проводилося розпаювання колективних земель агрофірмою «Маяк», однак його не було включено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). Про порушення свого права він дізнався від знайомого юриста 25 травня 2020 року, хоча раніше його усно повідомляли, що він не включений до списків осіб, які мають таке право.

Через невнесення його прізвища до списку пайовиків, він не має можливості підтвердити своє право на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності на це майно, хоча в с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області наявна земля запасу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,00 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності (земель запасу, резервного фонду) на території с. Вербівці Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ, на яку він має право, як член колишніх агрофірми «Маяк» та сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вербівці».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів отримання агрофірмою «Маяк», членом якої він був на час розпаювання земель, державного акту на право колективної власності на землю та не включення позивача ОСОБА_1 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а відтак не доведено його право на отримання земельної частки (паю).

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ним доведено належними доказами те, що під час розпаювання колективних земель колгоспу «Маяк» у 1995-1996 роках він був його членом, однак його не включено до списку осіб, що набували право на земельну частку (пай), тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є необґрунтованим.

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції, представник Заставнівської міської ради наголошував, що міська рада надасть ОСОБА_1 землю (пай) в цій ситуації лише за рішенням суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.04.1992 року, ОСОБА_1 01.01.1992 року був прийнятий на роботу в агрофірму «Маяк» Заставнівського району електромонтером, а 17.03.1999 року звільнений з роботи в агрофірмі «Маяк» у зв`язку із створенням сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вербівці». В той же день ОСОБА_1 прийнятий в члени сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вербівці» на роботу по спеціальності електрик, з якої 28.02.2005 року звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України ( а.с.14-16).

З архівної довідки №02-16/51 від 13.10.2020 року та книги трудового стажу вбачається, що ОСОБА_1 з лютого по грудень 1996 року дійсно працював на посаді електрика в колишній агрофірмі «Маяк» с. Юрківці Застанівського району Чернівецької області, в 1995 році прізвище ОСОБА_1 значиться, проте відпрацьовані вихододні відсутні, наявні нарахування в місяці квітні 1995 року (а.с.50-51) .

З копії протоколів загальних зборів членів колгоспу агрофірми «Маяк» №1 від 12.02.1992 року та протоколу засідання правління агрофірми «Маяк» від 09.03.1992 року вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий у члени агрофірми та прийнятий у члени колгоспу та надання роботи електриком (а.с 72-83).

З листів в.о. старости Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ №11,12 від 02.06.2020 року вбачається, що розпаювання земель агрофірмою «Маяк» проводилося у 1995-1996 роках комісією, створеною загальними зборами членів агрофірми «Маяк». СВК «Вербівці» було створено в березні 1997 року шляхом виходу пайовиків- жителів с. Вербівці зі складу агрофірми «Маяк» за рішенням зборів самих пайовиків с. Вербівці.

Розмір земельної частки (паю) був встановлений в межах 1,7 га. Розмір земельного паю в натурі визначався проектною документацією.

Розмір та розташування земель запасу для можливого розпаювання визначався та відводився комісією та загальними зборами членів агрофірми «Маяк». На даний час на території Вербовецького старостинського округу земель запасу для можливого розпаювання не має.

Питаннями включення осіб до списку на розпаювання земель колективної власності займалася комісія, сформована загальними зборами агрофірми «Маяк». Списки претендентів на отримання земельного сертифікату на право на земельну ділянку було вивішено для загального аналізу. Усі претензії розглядалися комісією по розпаюванню. Вербовецький старостинський округ (на той час Вербовецька сільська рада) не брала участі в процесі розпаювання.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) та їх реєстрація проводилася Заставнівською районною державною адміністрацією (а.с.21-22).

З листа Заставнівського районного відділу Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області від 04.09.2020 року вбачається, що загальний розмір земельних ділянок, що входять до земель запасу (резерву) с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області складає 44,9475 га, а також те, що відповідно до додатку 1 до Державного акту серії ІІ-ЧВ №000016 до списку громадян членів агрофірми «Маяк», ОСОБА_1 не включено.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з частиною першою статті 17 Земельного кодексу України, в редакції закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у статті 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

За змістом Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 (зі змінами) Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернівецької області.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо (абзац четвертий пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ»).

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Разом з тим суд першої інстанції не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі, не роз`яснив право залучити до участі у справі співвідповідачем Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63).

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, як розпорядника землею, яка перебуває у державній власності, вирішення даного спору в цілому без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову на порушення норм процесуального права.

Разом з тим, зазначене не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом до належних відповідачів на загальних підставах.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 січня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради, Заставнівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк