Справа № 466/8898/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря с/з Масної К.О.

з участю представника позивача Микити Т.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

в с т а н о в и в:

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31.05.2019 року відносно ОСОБА_1 змінено, скасовано в частині вирішення цивільного позову про залишення без розгляду щодо стягнення матеріальної шкоди та направлено в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 16500,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 10000,00грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження та фактичних обставин справи, ОСОБА_1 , 05.09.2016 року умисно нанесла ОСОБА_2 тілесні ушкодження, зокрема вилила гарячу рідину на шию потерпілого, після чого нанесла удари ногою по лівому коліну ОСОБА_2 , чим спричинила останньому, згідно з висновку судово-медичної експертизи № 1810 від 12.09.2016 року опік 1 ступеня шиї справа, пошкодження у вигляді розтягу медіальної колатеральної зв`язки лівого коліна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Згідно з пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Збитками є втрати, котрих фізична особа зазнала та зробила чи змушена зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст.1192 ЦК України, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втрачених коштів на момент розгляду справи.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втрачених коштів на момент розгляду справи. Аналогічна позиція викладена в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6" від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Згідно з ч.1 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

В результаті завданих відповідачем тілесних ушкоджень ОСОБА_2 проходив реабілітацію колінного суглобу, що підтверджується квитанціями: від 07 вересня 2016 року на суму 5 400,00 грн.; від 02 листопада 2016 року на суму 5 700,00 грн.; від 02 грудня 2016 року на суму 4 850,00 грн.

Також, в результаті завданих відповідачем тілесних ушкоджень позивачем було оплачену спіральну комп`ютерну томографію на суму в 550,00грн.

Таким чином, загальна вартість збитків, які позивач зазнав в результаті вчиненого злочину становить 16500,00 грн.

Крім цього, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого завдано потерпілому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілого: щоденні думки та спогади про наслідки події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та фізичної реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя (необхідність проходження реабілітації), знижений та нестійкий настрій, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, потерпілий досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаційних можливостей задля їх подолання.

Отже, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_1 , які проявилися у вчиненні умисних легких тілесних ушкоджень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 125 КК України, ОСОБА_2 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого, характеру його немайнових втрат, потерпілий оцінює 10000,00грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) обвинуваченим у повному обсязі. З врахуванням вищевикладеного, вимушений звернутися до суду.

Представник позивача, адвокат Микита Т.В. в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши письмовий відзив від 03.12.2019 року, долучений до матеріалів справи. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 31.05.2019р. ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (вісімсот п`ятдесят гривень) в доход держави.

Звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. ( п`ять тисяч гривень) моральної шкоди.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду з наданням можливості звернутися в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_1 (а.с.16-20).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31.05.2019 року відносно ОСОБА_1 змінено, скасовано в частині вирішення цивільного позову про залишення без розгляду щодо стягнення матеріальної шкоди та направлено в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вказану норму закону, позивач правомірно звернувся з позовом до відповідача.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

В той же час, жодних доказів відсутності вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди відповідачем не надано.

Так, згідно вироку, ОСОБА_1 05 вересня 2016 близько 18.00 год., перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , умисно нанесла останньому тілесні ушкодження, зокрема вилила гарячу рідину на шию потерпілого, після чого нанесла удари ногою по лівому коліну ОСОБА_2 , чим спричинила останньому, згідно з висновку судово-медичної експерта № 1810 від 22 вересня 2016 року опік 1 ступеня на шиї справа, пошкодження у вигляді розтягу медіальної колатеральної зв`язки лівого коліна, які відносяться до легкого ступеня тяжкості.

В результаті завданих відповідачем тілесних ушкоджень, позивач ОСОБА_2 проходив реабілітацію колінного суглобу, що підтверджується квитанціями: від 07 вересня 2016 року на суму 5 400,00 грн.; від 02 листопада 2016 року на суму 5 700,00 грн.; від 02 грудня 2016 року на суму 4 850,00 грн.(а.с.5-6). Також, в результаті завданих тілесних ушкоджень позивачем було оплачену спіральну комп`ютерну томографію на суму в 550,00 грн. (а.с.5).

З відповіді діагностично-реабілітаційного центру «Здоровий рух» на адвокатський запит від 17.01.2020 року №01/01-20 вбачається, що ОСОБА_2 в період з 07.09.2016 по 02.12.2016 року проходив у ДРЦ «Здоровий рух» курс реабілітації після травматичного пошкодження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглобу та оплатив вартість вказаного курсу згідно з квитанціями від 07.09.2016 року на суму 5400грн., від 02.11.2016 року на суму 5700грн. та від 02.12.2016 року на суму 4850грн. (а.с.54).

Судом встановлено, що згідно наданих позивачем доказів, неправомірними діями ОСОБА_1 завдано ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму 16500 грн., а доводи, наведені відповідачем нічим не підтверджуються та є безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 16500,00 грн. матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підставний та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00грн., то на думку суду така до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування: моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 31.05.2019р., цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31.05.2019 року відносно ОСОБА_1 в цій частині залишено без змін.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення.

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) 16500,00 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в доход держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.(дев`ятсот вісім гривень 00 коп.)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук