КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 752/5157/19
номер провадження №22-ц/824/150/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.,
суддів Коцюрби О.П., Лапчевської О.Ф.
за участю секретаря судового засідання Кемського В.В.
учасники справи: представник позивача Любаренко Д.О.,

представник відповідача Мещерякова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Любаренка Ігоря Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О.,

у цивільній справі № 752/5157/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київський іподром», третя особа: Первинна профспілкова організація Комунального підприємства «Київський іподром», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и л а :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Київський іподром» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 вересня 2014 року його було прийнято на посаду бригадира наїзника КП «Київський іподром». Наказом від 22 лютого 2019 року звільнено з займаної посади з 25 лютого 2019 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення ОСОБА_1 вважав незаконним, оскільки він був звільнений без згоди первинної профспілкової організації, а також без врахування того, що до нього застосовувалось лише одне дисциплінарне стягнення, яке в подальшому скасовано рішенням комісії з трудових спорів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Любаренко І.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, задовольнивши позовні вимоги про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважав, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема і п. 3 ст. 40 КЗпП України, може відбуватись лише за попередньою згодою виборного органу (профспілки), за поданням роботодавця, яке розглядається в 15-денний термін. Рішенням профспілкового комітету №114 від 10 лютого 2019 року прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача. При цьому, обґрунтована відмова профспілки є підставою для неможливості звільнення. Наголошував також і на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що до ОСОБА_1 було застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, яке було скасовано рішенням комісії по трудовий спорам КП «Київський іподром» від 15 лютого 2018 року. Відтак, судом першої інстанції надано невірної оцінки дослідженим обставинам справи.

Представник КПЦ «Київський іподром» - адвокат Мещеряков М.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував на те, що рішення судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване, з урахуванням всіх обставин справи. Наголошував, що ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, застосовано стягнення у вигляді догани. Матеріали справи не містять рішення комісії по трудовим спорам КП «Київський іподром», яке б скасовувало наказ про застосування вказаного стягнення. Копія виписки, наданої позивачем, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 227 КЗпП України та не засвідчує скасування стягнення, містить лише пропозицію зняти дисциплінарне стягнення. Таким чином, на момент звільнення, дисциплінарне стягнення не було скасоване. Щодо рішення профспілки, вказував на те, що подання роботодавця було розглянуто 10 лютого 2019 року, про своє рішення профспілка повідомила відповідача лише 18 лютого 2019 року, тобто з порушенням строків. З урахуванням викладеного, на момент звільнення, в силу закону, роботодавець отримав згоду профспілки на розірвання трудового договору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Третя особа про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи в силу положень ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з прийняттям рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді бригадира наїзника КП «Київський іподром» з 01 березня 2017 року.

Наказом від 27 червня 2018 року №48а бригадиру-наїзнику виробничого відділу тренувального відділення № 10 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни (за невиконання вимог наказів № 49-а від 17.05.2017 р. «Про затвердження Правил службової поведінки та ділової етики на КП «Київський іподром» та № 43-а від 15 червня 2018 року «Щодо розміщення коней»).

Рішенням комісії по трудовим спорам КП «Київський іподром» від 15 серпня 2018 року було запропоновано директору КП «Київський іподром» ОСОБА_2 зняти дисциплінарне стягнення у вигляді догани з бригадира-наїзника ОСОБА_1

31 січня 2019 року КП «Київський іподром» звернулось до Голови Первинної профспілкової організації КП «Київський іподром» з поданням про надання згоди на звільнення працівника за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до рішення Первинної профспілкової організації КП «Київський іподром» від 10лютого 2019 року оформленого протоколом № 114 від 10 лютого 2019 року, у наданні згоди на звільнення бригадира-наїзника виробничого відділу КП «Київський іподром» ОСОБА_1 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України було відмовлено.

Наказом від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 25 лютого 2019 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався вимогами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України про те, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з такої підстави може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, тощо.

Суд встановивши, що наказом від 27 червня 2018 року № 48а ОСОБА_1 було оголошено догану, і зазначений наказ не був скасований у встановлений законом спосіб на момент його звільнення, та беручи до уваги, що рішення засідання профспілкового комітету № 114 від 10 лютого 2019 року про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , надійшло до КП «Київський іподром» 18 лютого 2019 року, суд вважав, що профспілковим органом було пропущено строк повідомлення роботодавця про прийняте рішення. Що свідчить про те, що відповідачем були дотримані вимоги п. 3 ст. 40 та ст. 43 КЗпП України при звільнені ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Таким чином, для такого звільнення працівника необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше ( позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 700/63/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц.)

Згідно до наказу від 27 червня 2018 року №48-А, ОСОБА_1 , бригадиру-наїзнику виробничого відділу тренувального відділення №10, було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (за невиконання вимог наказів №49-А від 17 травня 2017 року «Про затвердження Правил службової поведінки та ділової етики на КП «Київський іподром» та №43-А від 15 червня 2018 р. «Щодо розміщення коней». (а.с. 14)

Жодних інших заходів дисциплінарного стягнення застосованих позивачем до відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять, тобто заходи дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 були застосовані лише один раз 27 червня 2018 року.

Наказом від 22 лютого 2019 року позивача звільнено з займаної посади з 25 лютого 2019 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Водночас, судом першої інстанції не встановлено відсутності систематичного невиконання ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що дисциплінарне стягнення застосовано до ОСОБА_1 лише раз, в той час як систематичне невиконання трудових обов`язків - неодноразове здійснення працівником цих вчинків (два чи більше разів здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше).

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що на час постановлення наказу про звільнення позивача ( 22 лютого 2019 року) відповідач мав у своєму розпорядження рішення Первинної профспілкової організації КП «Київський іподром» від 10лютого 2019 року оформленого протоколом № 114 від 10 лютого 2019 року ( надійшла 18 лютого 2019 року) щодо ненадання згоди на звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи на викладене, встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, колегія суддів доходить висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді бригадира - наїзника КП «Київський іподром» з 25 лютого 2019 року.

Також, за час вимушеного прогулу підлягає стягненню і середній заробіток за період з 25 лютого 2019 року по 16 лютого 2021 року.

Середній заробіток визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Нормами абз. 3 п. 2 Порядку №100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

У силу пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку №100).

Колегія суддів у ході розгляду справи неодноразово зверталася до відповідача з запитом щодо надання розрахунку заборгованості. Однак, відповідачем даний розрахунок з урахуванням вимог та положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 надано не було.

Відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2019 року по 16 лютого 2021 року здійснений судом у відповідності до довідки про заробітну плату виданої 07 березня 2019 року позивачу Комунальним підприємством «Київський іподром» ( а.с.40).

За якою, заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2018 року становила 7508, 42 грн., за січень 2019 року 7 113, 24 грн, кількість робочих днів - 51 робочий день, тобто середньоденна заробітна плата - 286, 07 грн.

Затримка розрахунку становить 616 днів, тому стягненню підлягає ( 286, 07 грн х 616 днів) що становить 176 219, 12 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, стягненню з відповідача на користь держави -1762, 19 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Любаренка Ігоря Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року - скасувати та постановити нове, за яким;

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на посаді бригадира-наїзника виробничого відділу тренувального відділення №17 Комунального підприємства «Київський іподром» з 25 лютого 2019 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Київський іподром» (03191, м. Київ, пр.-т Глушкова, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2019 р. по 16 лютого 2021 року у розмірі 176 219, 12 грн. /сто сімдесят шість тисяч двісті дев`ятнадцять гривень дванадцять копійок/ без урахування обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Київський іподром» в бюджет держави судовий збір в розмірі 1 762, 19 грн. /одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні дев`ятнадцять копійок/

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: