ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2433/19Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/283/21 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 301020400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Костів О. З.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представників позивача і відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/2433/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2020 року, ухваленого суддею Яковець Н.В., у справі за позовом Чортківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Чортківська міська рада, як власник комунального майна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Зокрема, посилалися на те, що вони з 2016 року без поважних причин не проживають за вказаною адресою, не несуть витрат на утримання житла, а сама квартира знаходиться у занедбаному стані.

В подальшому в березні 2020 року позивач змінював підстави та предмет позову і в остаточних позовних вимогах просив усунути перешкоди у здійсненні права комунальної власності на спірну квартиру, шляхом виселення відповідачів з даного житла без надання іншого жилого приміщення, в порядку ст. 116 ЖК України.

Зокрема, посилалися на те, що квартира знаходиться у занедбаному стані, на відсутність відповідачів у даному житлі протягом тривалого часу, на невикористання його за призначенням, на псування та руйнування жилого приміщення, на наявність заборгованості по оплаті комунальних послуг.

Вважаючи, що вказані обставини роблять неможливим для жителів сусідніх квартир проживання з ними в одному будинку, просили задовольнити пред`явлений ними позов.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2020 року позов Чортківської міської ради задоволено.

Виселено із житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції в частині їх виселення скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити Чортківській міській раді у задоволенні позовних вимог до них, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Іншими сторонами рішення не оскаржується.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що їх тимчасова відсутність за місцем реєстрації пов`язана з перебуванням на заробітках за межами України, а іншого житла у них немає.

Зазначають, що вони не втратили інтерес до даної квартири, бажають там проживати, що підтверджується показами свідків та актами обстеження, якими встановлено заміну вхідних дверей, факти прибирання сміття у квартирі. При цьому вказують, що з середини січня 2019 року ОСОБА_3 почав користуватись житлом та проживати у квартирі, в якій водопостачання та електропостачання не припинялось ніколи, прибрав сміття, замінив вхідні двері, завіз предмети домашнього побуту (електронагрівач, електрочайник, електроплиту тощо.), а у вересні 2019 р. та 2020 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проводили відпустку в Україні та були в квартирі.

При цьому звертають увагу суду на те, що ухвалою Чортківського районного суду від 26.02.2019 року в іншій справі заборонено проводити будь-які ремонтні роботи у квартирі та вчиняти будь-які дії з погашення заборгованості по оплаті комунальних послуг. Дані обмеження діють по даний час, хоча позовна заява у справі залишена без розгляду на вимогу позивача Чортківської міської ради у 2019 році, чим їм чиняться перешкоди у доступі до квартири.

Вважають, що позивачем не надано копій судових рішень щодо стягнення з мешканців даного житла заборгованості по оплаті комунальних послуг, тому наявність заборгованості є спірною.

Крім того, зазначають, що застосовуючи ст. 116 ЖК України суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення ними систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, використання квартири не за призначенням, систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, а також застосовування до них заходів запобігання та громадського впливу, які виявились безрезультатними.

У відзиві на апеляційну скаргу Чортківська міська рада зазначає, що під час передачі квартири у користування відповідачам її стан був придатний для проживання, а факт занедбаності і руйнування це результат дій наймачів, оскільки відповідно до ч.1 ст. 819 ЦК України поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором.

Вказує, що апелянти з приводу наявної заборгованості по оплаті комунальних послуг до постачальників чи голови ОСББ Спасівське не звертались, внески на розрахунковий рахунок ОСББ Спасівське не вносили, що свідчить про їх незацікавленість житлом.

Що стосується твердження апелянтів про незастосування до них заходів запобігання та громадського впливу то вони не заслуговують на увагу, оскільки Чортківською міською радою було створено комісію для обстеження даного житлового приміщення, обстеження квартири проводились неодноразово, що стверджується актами обстежень. За результатами одного з таких обстежень та виявлення сторонніх осіб у квартирі Чортківська міська рада звернулась до органів внутрішніх справ.

Зазначає, що на протязі 20-ти років відповідачі жодних реальних дій щодо приватизації не вчиняли та не скористались своїм правом на приватизацію житла, яке на даний час перебуває у занедбаному стані і не придатне для користування та проживання.

Вважає, що відповідачі у зв`язку з систематичним руйнуванням жилого приміщення та систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття перешкоджають Чортківській міській раді, як власнику вказаної квартири, розпоряджатись своїм майном.

У судовому засіданні представник апелянтів Дядик Я.Б. підтримав апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Представники Чортківської міської ради апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її необґрунтованість та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Чортківська міська рада є власником комунального майна - квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом від 25.07.1990 року (а.с.11 т.1).

Згідно довідки відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва №338/10-33 від 04.12.2019 року вулицю Будівельну у м. Чортків перейменовано на вулицю Князя Володимира Великого (а.с.13 т.1).

З довідки Чортківської міської ради №2/01-47/1512 від 04.12.2019 року вбачається, що заяви про передачу житла у власність громадян за адресою: АДРЕСА_2 не надходили (а.с.14 т.1).

У вказаній квартирі зареєстровано 9 осіб, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 26.12.1986 р.); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 26.12.1986 р.); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 26.12.1986 р.); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 26.12.1986 р.); ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 26.12.1986 р.); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (з 26.12.1986 р.); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (з 29.11.1988 р.); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (з 22.02.1991р.); ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (з 09.03.2002 р.), що стверджується довідкою КП «Чортків дім» №251 від 06.12.2019 р. (а.с.15 т.1).

З відповіді Чортківського теплорайону КПТМ Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» №51 від 23.09.2016 року вбачається, що у ОСОБА_1 , станом на 01.09.2016 р., наявна заборгованість в розмірі 45 072, 89 грн.

Згідно відповіді Чортківського управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Тернопільгаз» №111 від 26.09.2016 року, станом на 01.08.2007 р., за споживачем ОСОБА_10 існує заборгованість в розмірі 134, 84 грн. В квартирі відсутній лічильник. З 06.07.2007 р. абонента відключено від газопостачання за борг. За весь період відключення ніхто з власників квартири у відділ обліку не звертався (а.с.18 т.1).

Станом на 01.10.2016 р. у абонента ОСОБА_11 наявна заборгованість за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів в сумі 970,60 грн., що підтверджується відповіддю Чортківського комбінату комунальних підприємств № 1503 від 05.10.2016 р.(а.с.19 т.1).

З відповіді КП «Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Чортківської міської ради № 125 від 20.08.2018 року вбачається, що заборгованість за послуги водопостачання і водовідведення по АДРЕСА_2 , станом на 01.08.2018 року (за період серпень 2013 р. - серпень 2016 р.) становить 4914,51 грн.(а.с.20 т.1).

Відповіддю ТзОВ «Тернопільоблгаз» №122 від 22.08.2018 р. підтверджено, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстрований абонент ОСОБА_10 , договір на газопостачання підписаний внучкою ОСОБА_7 та наявний борг в сумі 143, 84 гривень. Крім того зазначено, що в квартирі ніхто не проживає і це підтверджено актами спостереження (а.с.22 т.1).

У гр. ОСОБА_11 наявна заборгованість за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів в сумі 352,70 грн., що стверджується відповіддю Чортківського комбінату комунальних підприємств №192 від 23.08.2018 р.(а.с.23 т.1).

З відповіді Чортківського теплорайону КПТМ Тернопільської обласної ради «Тернопільтеплокомуненерго» вбачається, що по квартирі АДРЕСА_1 , станом на 01.09.2018 р., існує заборгованість в розмірі 64712, 24 грн. По даній заборгованості винесено 8 судових рішень, які передано для виконання у відділ ДВС Чортківського РУЮ (а.с.24 т.1).

Згідно актів КП «Чортків дім» від 23.01.2018 року, 18.04.2018 року та 03.08.2018 року, квартира АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності, в квартирі зареєстровано 10 осіб, які там не проживають та комунальні послуги не оплачують. Квартира знаходиться у занедбаному стані, усі комунікації відключено. У зв`язку з тим, що вхідні двері часто були відкритими, працівниками КП «Чортків дім» опечатано вказану квартиру (а.с.25-27 т.1).

На підставі розпорядження Чортківського міського голови № 208-од від 15.08.2018 р. створено комісію для обстеження житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с.28 т.1).

За результатами роботи комісії 03.09.2018 р. та 23.02.2019 р. складено акти обстеження, якими встановлено, що квартира перебуває у комунальній власності, складається з 4 кімнат, коридору, кухні, санвузла, 3 стінних шаф, лоджії та балкону, її площа становить 76,2 кв.м., знаходиться у занедбаному стані, повсюди розкиданні пляшки з-під алкогольних напоїв, ганчірки, інше сміття, що свідчить про перебування у ній сторонніх осіб - безхатьків; що становить загрозу як комунальному майну, так і жителям сусідніх квартир та будинку в цілому. З дверей квартири зірвано пломбу, розбито замок, розпочато роботи по заміні дверей, винесено значну частину сміття та розпочато ремонтні роботи.

З акту обстеження від 27.02.2019 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 замінено вхідні двері (а.с.41 т.1), однак повторно зірвано з них пломбу (акт обстеження від 04.03.2019 р., а.с.43 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги Чортківської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі втратили інтерес до житла, в квартирі тривалий час не проживають та своїми діями призвели до руйнування та псування квартири, яка перебуває в занедбаному стані.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частинами 4 та 5 ст. 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачем способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідачів, які чинять порушення правил користування жилим приміщенням не відповідає вимогам ст. 47 Конституції України, а також положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (пункти 42, 43). Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування (пункт 44 та рішення від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції», заява № 27013/07, п.п.148, 155).

При вирішенні спорів про виселення особи з житла суди мають враховувати принцип пропорційності, передбачений ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виселення особи можливе лише при існуванні нагальної суспільної необхідності для застосування такого обмеження та за умови, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом і переслідує легітимну мету.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12.09.2018 року у справі №320/1941/16-ц (касаційне провадження №61-23929св18).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 систематично руйнують чи псують жиле приміщення, яке перебуває у їх законному користуванні, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а також того, що до них у зв`язку з саме такими діями вживались заходи запобігання і громадського впливу, які не дали позитивних результатів, з враховуванням положення ст. 47 Конституції України і ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність законних підстав для застосування до відповідачів такого заходу впливу, як виселення без надання іншого жилого приміщення, з підстав передбачених статтею 116 ЖК України.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що застосуванням до відповідачів такого заходу забезпечення позову, як заборони проводити будь-які ремонтні роботи у квартирі та вчиняти дії з погашення заборгованості по оплаті комунальних послуг, відбулось втручання у житлові права відповідачів і таке втручання не скасовано в силу вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржене рішення суду в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Чортківської міської ради до вказаних відповідачів.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 2881 грн. 50 коп. за розгляд апеляційної скарги слід стягнути з Чортківської міської ради кожному в рівній частці.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2020 року в частині виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову Чортківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Чортківської міської ради (48500, Тернопільська область, м.Чортків, вул.Т.Шевченка, 21, ) в користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) кожному по 960 грн. 50 коп. сплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Бершадська Г.В.