РІШЕННЯ

іменем України

"29" березня 2021 р. 145/2191/18

2/145/18/2021

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Димського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом СФГ «Терра» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібороб» про визнання недійсним договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, визнання додаткової угоди укладеною, із залученням третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - Тиврівської РДА Вінницької області та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

встановив:

СФГ «Терра» звернулося до суду із позовом, в якому вказує, що 15.08.2017 між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ІНВЕСТ Україна» було укладено договір оренди землі, кадастровий номер :02:001:0021, що знаходиться на території Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, загальна площа 3,5087 га, строком на 7 років.

30.10.2017 вищезазначений договір було зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що цим договором оренди порушено його переважне право на поновлення договору оренди, оскільки 20.06.2007 між ОСОБА_6 та селянським фермерським господарством «Терра», в особі голови - Юрчишеної Наташі Олександрівни, було укладено договір оренди земельної ділянки.

20.07.2007 на виконання умов договору, згідно акту прийому-передачі орендодавцем було надано земельну ділянку, а орендар прийняв земельну ділянку в строкове платне користування.

02.07.2007 у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії (центр ДЗК) було зареєстровано вищезазначений договір, про що було вчинено запис у державному реєстрі земель під номером 32.

10.10.2011 між ОСОБА_6 та селянським фермерським господарством «Терра», в особі голови - Юрчишеної Наташі Олександрівни, було укладено додаткову угоду до договору оренди, згідно якої були внесені зміни щодо строку дії оренди та розміру орендної плати.

Таким чином, вищезазначеною додатковою угодою було визначено, що договір укладено на 15 років, а орендна плата складає 3% від нормативно-грошової оцінки.

Починаючи з 2007 року і по теперішній час позивач користується земельною ділянкою, сплачує згідно умов договору та додаткової угоди орендну плату, а також податкові зобов`язання, пов`язані з користуванням вищезазначеної ділянки та покладені на нього чинним законодавством.

Як вбачається з додаткової угоди, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та підписано її 10.10.2011, що і є моментом укладення, та укладено в тій самій формі, що й договір.

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі» та Земельного кодексу України термін щодо реєстрації як договору, так і додаткової угоди щодо нього не встановлено.

Вважає, що договір оренди між СФГ «Терра» та ОСОБА_6 є чинним, договір оренди землі, що укладений між ТОВ «АГРО ІНВЕСТ Україна» та ОСОБА_6 , є незаконним, та таким що порушує право СФГ «Терра».

Просить визнати недійсним договір оренди, укладений між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ІНВЕСТ Україна», на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0021, що знаходиться на території Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, загальною площею 3,5087 га, строком на 7 років, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 23111128.

Визнати поновленим договір оренди землі, зареєстрований 02.07.2008 за №32 у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК», загальною площею 3,5087 га, кадастровий номер :02:001:0021, що знаходиться на території Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, укладений між ОСОБА_6 та Селянським фермерським господарством «Терра» 20.06.2007, на умовах додаткової угоди від 10.10.2011, укладеною ОСОБА_6 та Селянським фермерським господарством «Терра».

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.01.2021 відповідача по справі ОСОБА_6 замінено на її спадкоємців: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а неналежного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Інвест Україна" замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хлібороб».

В судовому засіданні представники позивача Муравель Г.Г. та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 таТОВ «Агрофірми «Хлібороб» - Сердюк В.О. позовні вимоги не визнав, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності щодо позовної вимоги про поновлення договору оренди та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - Димський М.В. просить позов задоволити.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ч.1-4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ч.4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Судом встановлено, що 20.06.2007 між ОСОБА_6 (Орендодавець) з одного боку та селянським фермерським господарством «Терра» (Орендар), в особі голови Юрчишеної Наташі Олександрівни, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5087 га на п`ять років (т.1 а.с.10-11).

У п.5 Договору зазначено, що вказаний договір укладено на 5 років. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

02.07.2007 вказаний договір було зареєстровано в Тиврівському районному відділі Вінницької регіональної філії (Центр ДЗК), внесено у державний реєстр земель та вчинено запис № 32.

20.06.2007 на виконання умов договору, згідно акту-прийому передачі (т.1 а.с.11) орендодавцем було надано земельну ділянку, а орендар прийняв земельну ділянку в строкове платне користування.

10.10.2011 між ОСОБА_6 та селянським фермерським господарством «Терра», в особі голови - Юрчишеної Наташі Олександрівни, було укладено додаткову угоду до договору оренди (т.1 а.с.12), відповідно до якої було внесено зміни щодо строку дії оренди та розміру орендної плати, було визначено, що договір укладено на 15 років, а орендна плата складає 3% від нормативно- грошової оцінки.

Після реєстрації Договору оренди землі між ОСОБА_6 та СФГ «Терра», мало місце отримання орендної плати згідно п. 6 Договору впродовж з 2007 року по теперішній час, що підтверджує визнання Договору оренди землі та пролонгації цього договору на такі ж самі терміни.

Позивач СФГ "Терра" з 2007 року і до даного часу користувався земельною ділянкою, сплачував згідно умов договору та додаткової угоди орендну плату, а також податкові зобов`язання, пов`язані з користуванням вищезазначеної ділянки (т.1 а.с.17-99).

Відповідно до довідки СФГ "Терра" (т.2 а.с.24) господарство на обробіток паю ОСОБА_6 понесло затрати за 2017 рік у сумі 61313 грн, за 2018 рік - 57560 грн, за 2019 рік - 57496,91 грн.

Актом, складеним у присутності голови та членів СФГ "Терра" від 25.06.2020 (т.2 а.с. 46) встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер :02:001:0021, загальною площею 3,5087 га, що знаходиться у користуванні СФГ "Терра" з початком виробничого року було посіяно соняшник і понесено витрати на загальну суму 31192,21 грн.

15.08.2017 між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ІНВЕСТ Україна» було укладено договір оренди землі, кадастровий номер :02:001:0021, що знаходиться на території Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, загальна площа 3,5087 га, строком на 7 років.

Суд вважає, що зазначеним договором оренди порушено переважне право СФГ «Терра» щодо договору оренди з ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є:

- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

- умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

- умови збереження стану об`єкта оренди;

- умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

- умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

- існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

- визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;

- відповідальність сторін;

- умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 29.09.15 р. у справі № 21-760а15, при укладанні договорів оренди земельних ділянок необхідно перевіряти, орендуються вони іншим орендарем чи ні. Для уникнення подвійної оренди земельних ділянок доцільно зареєструвати в Держреєстрі прав право оренди за вже існуючими договорами, укладеними до 01.01.13 р. Якщо договори оренди земельних ділянок укладені до 01.01.13 р. та не зареєстровані відповідно до законодавства, що діяло на момент їх укладення, то в разі виникнення факту подвійної оренди право оренди, вірогідно, належатиме тому, хто його зареєстрував першим.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952 держреєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Держреєстру прав. Держреєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на держреєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Держреєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих згідно з вимогами цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення держреєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як визначено ч. 4 ст. 15 Закону № 1952, держреєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Судом ураховано норму п. 81 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952: під час проведення держреєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01.01.13 р„ держреєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які згідно із чинним на момент реєстрації законодавством проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим законом відомостей про правонабувача або нерухоме майно. А особи, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом 3 робочих днів надати держреєстратору інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. На підставі аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що держреєстратор під час реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність уже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

У частині третій зазначеної статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 236 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем частина друга статті 124 ЗК України.

Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України у вказаній редакції право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (статті 20 Закону України "Про оренду землі" у вказаній редакції).

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України "Про оренду землі").

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт "в" частини третьої статті 152 ЗК України).

Постановою від 01 квітня 2020 року справа № 610/1030/18 (Провадження № 14- 436цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, для застосування статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує його обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлений строк про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа- повідомлення орендар додав проект додаткової угоди та продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідні для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина друга статті 124 ЗК України у редакції, чинній на час підписання первинних договорів оренди та їх державної реєстрації).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 статті 210 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України у вказаній редакції право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час підписання первинних договорів оренди та їх державної реєстрації).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За вказаних приписів та встановлених обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що 10-річний строк дії первинних договорів оренди розпочався з 6 травня 2008 року та сплинув 6 травня 2018 року, і що на момент укладення оскаржених договорів оренди - 6 грудня 2017 року - були чинними первинні договори оренди.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/1.6-ц, від 2 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц).

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц)».

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі» та Земельного кодексу України термін щодо реєстрації як договору, так і додаткової угоди щодо нього не встановлено.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Так, у частинах першій - п`ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж: за місяць до спливу строку договору оренди землі.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і за відсутності заперечень приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає можливість поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та немає заперечень наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Крім того, згідно правової позиції Верховного суду України, висловленої у постанові по справі №6-2540цс16, «права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переваленими, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Враховуючи зазначене, судам слід встановити наявність вчинення орендарем конклюдентних дій, а саме продовження користування носієм переважного права спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнання договору оренди з новим орендарем недійсним, а договір оренди землі з носієм переважного права поновленим».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати недійсним договір оренди землі між ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма Хлібороб», а договір оренди землі між СФГ «ТЕРРА» та ОСОБА_6 - поновленим.

Суд вважає, що посилання представника відповідача щодо строків позовної давності до вимоги про поновлення договору оренди є безпідставними, оскільки зазначена вимога підтверджує переважне право попереднього користувача земельної ділянки на її оренду після визнання недійсним договору оренди нового орендаря ТОВ «Агрофірма Хлібороб», який укладений 15.08.2017, та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2017, а позивач звернувся до суду 06.12.2018, тобто в межах строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 200, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.202, 203, 204, 205, 626, 638, 764, 777, 792 ЦК України, ст.ст. 124, 125 ЗК України, ст.ст.13, 14, 17 Закону України «Про оренду землі», суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір оренди, укладений між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ІНВЕСТ Україна», на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0021, що знаходиться на території Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, загальною площею 3,5087 га, строком на 7 років, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 23111128.

Визнати поновленим договір оренди землі, зареєстрований 02.07.2008 за №32 у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК», загальною площею 3,5087 га, кадастровий номер :02:001:0021, що знаходиться на території Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, укладений між ОСОБА_6 та Селянським фермерським господарством «Терра» 20.06.2007, на умовах додаткової угоди від 10.10.2011, укладеною ОСОБА_6 та Селянським фермерським господарством «Терра».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 07.04.2021.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя І.О.Ратушняк