Справа № 333/7537/20
Провадження № 2/333/32/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу в окремому провадженні за заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Шевченківське об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, 25 А) про встановлення факту перебування на утриманні, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 вона перебувала в шлюбі з 26.01.1961 року. Перебуваючи в шлюбі вони постійно проживали разом, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, з березня 1970 року проживали і були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . З 27.03.2017 року були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб та з того часу проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Проживаючи разом з чоловіком, заявниця постійно знаходилась на його утриманні, оскільки він отримував пенсію, яка перевищувала її. Звернувшись до Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, отримала відмову у зв`язку із відсутністю необхідних документів, а саме відсутністю документу, який підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника. Тому, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факт її перебуванні на утриманні у останнього.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 доводи, наведені в обґрунтування заяви, підтримала повністю, просила суд заяву задовольнити.

Представник Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 26.01.1961 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис № 90.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис № 137.

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 17.03.1970 року по теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідок № 5429 та № 5430 від 27.03.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району взяті на облік внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 2789/05 від 13.02.2019 року Шевченківським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України м. Запоріжжя розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2018 року становить 3 504,66 грн., розмір пенсії ОСОБА_3 , на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) становив 10 768,86 грн.

Зазначене підтверджує, що щомісячний дохід ОСОБА_3 більший ніж у ОСОБА_2 , а отже, остання дійсно знаходилась на утриманні у свого чоловіка.

Рішенням № 34 від 10.12.2018 року Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_2 було відмовлено в переведенні її з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника.

Пунктом 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Виходячи з наданих до суду документів, пояснень позивача, суд вважає встановленим та доведеним факт перебування заявниці ОСОБА_2 на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3 , оскільки заявниця є непрацездатною особою, отримує пенсію, яка за розміром є меншою за ту пенсію, яку отримував померлий ОСОБА_3 . Пенсія чоловіка була основним і постійним джерелом засобів існування родини, після смерті чоловіка заявниця втратила це джерело і за законом має право на пенсію по втраті годувальника.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені у заяві ОСОБА_2 є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Шевченківське об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, 25 А) про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , за життя мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.04.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод