Справа № 446/499/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/909/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Кам?янка-Бузького районного суду Лвівської області від 17 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кам?янка-Бузького районного управління юстиції Гринюх Н.В., -

в с т а н о в и в:

ухвалою Кам?янка-Бузького районного суду Лвівської області від 17 березня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця визнано не поданою та повернуто.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу на неї 25 лютого 2021 року з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні пропуск строку на апеляційне оскарження пояснює тим, оскаржувана ухвала скаржнику не надсилалася, така ним не отримувалася, а про повний текст такої представнику ОСОБА_2 адвокату Тиховському Т.О. стало відомо 19.02.2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 була подана 25 лютого 2021 року, то слід керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є лише дві підстави, які скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено не було.

Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. Зі спливом строку особа втрачає право на апеляційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за виключенням випадків визначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

З матеріалів справи також вбачається, що повний текст ухвали було складено 17 березня 2016 року, а апеляційна скарга подана 25 лютого 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2016 року ОСОБА_2 було подано до суду скаргу на дії головного державного виконавця.

Оскаржуваною ухвалою від 17 березня 2016 року скаргу ОСОБА_2 було визнано не поданою та повернуто.

Проте, лише 25 лютого 2021 року, тобто майже через п`ять років з часу постановлення ухвали, така була оскаржена до апеляційного суду.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Подавши в 2016 році до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області скаргу про визнання незаконними та скасування постанов, прийнятих головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кам?янка-Бузького районного управління юстиції Гринюх Н.В., ОСОБА_2 тривалий час не цікавився її розглядом (майже п`ять років), хоча мав таку можливість, зокрема довідатися про постановлені у справі ухвали у суді першої інстанції (шляхом ознайомлення з матеріалами справи, надіслання заяв, запитів, тощо), у суду є підстави вважати, що ОСОБА_2 недобросовісно здійснював свої процесуальні обов`язки.

З наведеного вбачається те, що ОСОБА_2 був обізнаний про існування справи в суді, проте, не скористався своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги в строк, визначений чинним законодавством, хоча мав об`єктивну можливість це зробити.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня постановлення та складення оскаржуваної ухвали, у матеріалах справи відсутні передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи та відсутні докази виникнення обставин непереборної сили, - у відкритті апеляційного провадженняу справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Кам?янка-Бузького районного суду Лвівської області від 17 березня 2016 року слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відомостей, що ОСОБА_2 пропустив строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин зазначених у статті 358 ЦПК України суду не надано.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 квітня 2020 року у справі №450/3537/17.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Кам?янка-Бузького районного суду Лвівської області від 17 березня 2016 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 12.04.2021 року.

Суддя Я.А. Левик