Справа №463/1395/20
Провадження №2/463/204/21
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

13 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 3 березня 2020 року позов було прийнято до розгляду та відкрити загальне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі.

27 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крукеницької Т.М., що діє на підставі ордеру серії ВС №1020010 від 24 березня 2020 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 визнає пред`явлені до неї позовні вимоги в повному обсязі та просить суд визнати договір позики між нею та ОСОБА_3 недійсним.

31 березня 2020 року на адресу суду відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кулеби В.М., що діє на підставі ордеру серії ВС №1017338 від 10 березня 2020 року, відповідно до якого просить відмовити у задоволення позову.

Справу неодноразово було призначено до розгляду у підготовчих засіданнях, однак розгляд справи у таких було відкладено, зокрема: розгляд справи у підготовчому засіданні 3 квітня 2020 року було відкладено у зв`язку з клопотаннями позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про відкладення розгляду; розгляд справи у підготовчому засіданні 19 травня 2020 року було відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про відкладення розгляду; підготовче засідання 29 липня 2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, яку було продовжено у зв`язку з тривалим перебуванням на листку непрацездатності; у підготовчому засіданні 22 вересня 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про відкладення розгляду; в підготовчому засіданні 16 листопада 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою в таке позивача; розгляд справи у підготовчому засіданні 10 грудня 2020 року було відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про відкладення розгляду

9 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, відповідно до якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 9 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті на 12 березня 2021 року та визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 .

В судове засідання 12 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про час та місце такого, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 квітня 2021 року.

В судове засідання 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про час та місце такого, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання також не з`явились, суд вважає за можливе вирішити питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача за їх відсутності.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Також згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , явка якого в судове засідання була визнана судом обов`язковою, в таке двічі не з`явився 12 березня 2021 року та 13 квітня 2021 року. Разом з позовом ОСОБА_1 17 лютого 2020 року було подано до суду заявку на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлень, матеріали справи містять довідки про доставку йому повісток СМС-повідомленнями від 10 лютого 2021 року про виклик у судове засідання на березня 2021 року та 12 березня 2021 року про виклик у судове засідання 13 квітня 2021 року. Відтак про дату, час та місце судових засідань ОСОБА_1 був завчасно повідомлений належним чином, явку в такі свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в дані засідання суду не надав, жодних клопотань до суду не подав.

В своєму рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011у справі № 1-9/2011 Конституційний Суд України зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»). Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Оскільки жодних підтверджуючих доказів про неможливість позивача з`явитися в судові засідання суду не представлено, явку представника не забезпечено та клопотання про відкладення розгляду справи не подано, відтак суд не вбачає жодних обставин, які б перешкоджали позивачу з`явитися в судове засідання особисто або забезпечити явку свого представника та вжити заходів щодо участі у розгляді даної справи.Окрім того, нез`явлення позивача перешкоджає вирішенню спору, у зв`язку з чим його явку в судове засідання було визнано обов`язковою, відтакухилення позивача від участі в судовому розгляді поданого ним же позову порушує права іншої сторони.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» він зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи вищенаведене, оскільки явку позивача в судове засідання визнано обов`язковою, позивач ОСОБА_1 повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки, а також не подав клопотання про відкладення розгляду справи, не цікавився розглядом такої, а тому суд приходить до висновку, що позов слід залишити без розгляду.

З врахування наведеного та керуючись ст.ст. 44, 131, 223, 257, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.