Ухвала

19 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 522/20305/19

провадження № 61-6035ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) Державна казначейська служба України в особі представника Філіппової Я. В. звернулась до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у вищевказаній цивільній справі. Повний текст постанови складено 10 березня 2021 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Натомість, у касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить звільнити її від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що позивачем при подачі позовної заяви судовий збір не справлявся.

Крім того зазначає, що постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня

2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вказано, що стаття 5 Закону «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду».

Наведені в обґрунтування заявленого клопотання доводи не можуть бути підставою для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Отже, у справах про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, звільняються лише позивачі.

Однак, у даній справі касаційну скаргу подає відповідач - Державна казначейська служба України, яка, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», не звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги у таких категоріях справ.

При цьому слід зазначити, що наявність пільги відповідно до Закону України «Про судовий збір» щодо сплати судового збору не вважається нульовою ставкою судового збору, тому при оскарженні судового рішення відповідачем він має бути сплачений згідно із законом.

У зв`язку з наведеним, заявнику потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається досуду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року становив 1 921 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позовних заяв) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

В прохальній частині касаційної скарги Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням вимог касаційної скарги, заявнику необхідно сплатити судовий збір за її подання у розмірі 19 210 грн (1 921 грн*5*200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору суду необхідно надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім цього, в касаційній скарзі заявник посилається, зокрема, на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц та від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16. При цьому, заявник посилається на постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 та від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», які не були враховані судами.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суди при вирішенні справ мають брати до уваги тільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, правові висновки, викладені в постановах Пленуму Верховного Суду України, не входять до елементів, з яких формується база правозастосовчої практики.

Отже, посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року та постанову Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року, не є підставою касаційного оскарження.

З урахуванням викладеного, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, в якій уточнити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній казначейській службі України у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без руху.

Надати заявникові для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко