справа №619/295/21
провадження №2/619/438/21
Рішення

іменем України

15 квітня 2021 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/295/21,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про поділ майна подружжя.

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням зменшених позовних вимог, стягнути з відповідача, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, грошову компенсацію у розмірі 62334,50 грн та витребувати особисті речі: софу, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор, посуд. консервацію у кількості 50 банок, постільну білизну та мультиварку. У обґрунтування позову зазначено, що між нею та ОСОБА_2 17.10.2014 було укладено шлюб, під час якого ними було нажито спільне майно, а саме: автомобіль ГАЗ 32213, 2002р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбали автомобіль за 2000 доларів США у ОСОБА_5 06.11.2014р., оформивши довіреність 06.11.2014 з правом продажу та іншого відчуження автомобіля на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що на теперішній час еквівалентно 56732,00грн; мотоблок «Кентавр» 2015року випуску, який придбаний у магазині в м. Дергачі за 13 000грн; плита газова комбінована АRTEL, яка придбана 18.09.2020 за 5450,00грн; телевізор АRTEL, який придбаний 18.09.2020 за 5499,00грн; холодильник SМАІСЕ за 12000,00 грн; тример садовий електричний Зенит 1800 вартістю 2000,00грн, придбаний 30.06.2020 у ПП ОСОБА_6 ; морозильна камера за 12000,00грн; електропила вартістю 2000,00грн; ноутбук Леново, придбаний у 2018 році за 12000,00грн; лінолеум розміром 5x3м вартістю 4000,00грн. Всього спільно нажитого майна на суму 124 669,00грн. Вона не проживає у будинку разом з чоловіком та в його будинку залишилось їхнє спільно нажите майно, вказане в цієї позовній заяві. Оскільки відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користується вказаною побутовою технікою, автомобілем, тому вважає за необхідне при розподілі майна виділити їй грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вказаної суми. Вона проживала разом з чоловіком 12 років, вели спільне господарство, на теперішній час переїхала проживати окремо. Крім того, згідно зі ст. 387 ЦК України, вважає за необхідне витребувати її особисте майно, яке було придбане не в шлюбі, оскільки він не надає їй доступу до будинку, де вони разом проживали та де знаходяться її особисті речі, а саме: софа, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праска, вентилятор, речі особистого користування - одяг, білизна, косметика, посуд, консервація у кількості 50 банок, постільна білизна та мультиварка.

Відповідач, відповідно до ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги визнає частково. Що стосується придбання автомобіля ГАЗ-32213, 2002р.в., то спростовуючи заявлену вимогу зазначає, що ні вона, ні він власником автомобіля не є, адже до теперішнього часу власником автомобіля є ОСОБА_5 , а автомобіль знаходиться в користуванні відповідно до довіреності. Будь якого доказу того, що автомобіль придбано, як зазначає позивач, за 2000 доларів США до суду надано не було. Що стосується вимоги позивача про стягнення з нього грошової компенсації в розмірі Ѕ частини вартості мотоблоку «Кентавр» нібито придбаного за 13000 грн., ноутбуку «Леново», як зазначив позивач нібито придбаного за 12000 грн та електропили вартістю 2000 грн, то позивачем до суду не надано жодного доказу фактів придбання та вартості зазначених об`єктів, а тому вважає безпідставною та такою що не підлягає задоволенню дана вимога. Що стосується вимоги позивача про стягнення з нього грошової компенсації в розмірі частки вартості морозильної камери, вважає її також безпідставною, так як позивачем не надано жодного доказу її наявності (позивач навіть не зазначив її назви) та придбання її за час шлюбу. Вимоги в частині стягнення компенсації визнає в розмірі 8293,00грн.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 18.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 23.02.2021, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 03.03.2021 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.03.2021, яке відкладено на 15.04.2021 у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про виклик свідків.

Відповідач та представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в сумі 8293,00 грн та не заперечував повернути позивачу софу, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор та мультиварку. Зазначивши, що комод, речі особистого користування - одяг, білизну, косметику він позивачу напередодні повернув.

Позивач та представник у судовому засіданні позов підтримали, зазначивши, що дійсно напередодні відповідач повернув комод та речі особистого користування: одяг, білизну, косметику.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2014 року, про що мається копія свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

На даний час сторони проживають окремо один від одного.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таке ж положення містить і частина друга статті 372 ЦК України.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19).

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації в сумі 10259,50 підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

При цьому позивачем, доведено придбання у шлюбі наступного майна та його вартість згідно висновку ФОП ОСОБА_8 від 09.02.2021: плита газова комбінована АRTEL вартістю 4860,00 грн, телевізор АRTEL вартістю 4766,00 грн, холодильник SМАІСЕ вартістю 6231,00 грн; тример садовий електричний Зенит 1800 вартістю 729,00 грн, лінолеум розміром 5x3м вартістю 2611,00 грн, а всього на суму 19197,00 грн (а.с.13-14, 21-23).

Враховуючи, що дані речі перебувають у користуванні відповідача і є неподільними, а також враховуючи, що відповідач не заперечує їх наявність та вартість, суд дійшов висновку про поділ зазначених вище рухомих речей, які є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості належної їй Ѕ частки у спільному майні подружжя, що становить 9598,50 грн.

Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині витребування софи, 2 крісла, килима, гардини - 4 штуки, обігрівача, праски, вентилятора, та мультиварки, оскільки позовні вимоги в цій частині були визнані відповідачем, а відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню

Позовні вимоги в частині стягнення компенсації за іншу частину рухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами їх придбання під час шлюбу та вартість речей.

Щодо стягнення компенсації за автомобіль ГАЗ 32213, 2002р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд зазначає, що доказів того, що на момент подачі позову до суду та розгляду справи в суді, спірний автомобіль зареєстровано за будь-ким із сторін, не надано.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині витребування у відповідача посуду, консервації та постільної білизни, оскільки позивачем не зазначено, який саме посуд, яка конкретно консервація та постільна білизна підлягає витребуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач, як інвалід ІІ групи, звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а мала сплатити 908,00 грн, та позовні вимоги підлягають задоволенню частково (15,40%), то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 139,83 грн, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

У порядку поділу майна подружжя, а саме: плити газової комбінованої АRTEL, телевізора АRTEL, холодильника SМАІСЕ, тримера садового електричного Зенит 1800, лінолеума розміром 5x3м, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за Ѕ частку належного їй майна в розмірі 9598,50 грн (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень 50 копійок).

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 софу, 2 (два) крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор, мультиварку.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 139,83 грн (сто тридцять дев`ять гривень 83 копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду, відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України, через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 19.04.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко