Справа № 522/1302/21
Провадження № 2/522/5282/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Косіциної В.В., розглянувши в порядку письмового цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та ОСОБА_2 про скасування арешту (в порядку ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»),

ВСТАНОВИВ :

22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про скасування арешту (в порядку ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

25.01.2021 року та 27.01.2021 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву про скасування арешту (в порядку ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»), де в якості співвідповідача також зазначила ОСОБА_2 .

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що вона є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . 14.10.1999 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 24045,00 гривень. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у ВДВС Приморського УЮ м. Одеси у державного виконавця Слободи О.М. Державним виконавцем 30 травня 2000 року було накладено арешт на належну їй частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В подальшому дана постанова була направлена на виконання до Першої ОДНК та 09.06.2000 року відомості було внесено до реєстру. 14.11.2008 року дане обтяження було зареєстроване у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8191099. На даний час матеріали виконавчого провадження були знищені. У січні 2021 року звернувшись до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі та 04.01.2021 року вона отримала відповідь, з якої вбачається, що державний виконавець не може зняти арешт з належного майна, так як матеріали виконавчого провадження були знищені та на даний час неможливо встановити за яким виконавчим провадження було накладено арешт.

Крім того у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт майна на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.09.1999 року.

В зв`язку з чим, позивач просить скасувати вказані арешти.

27 січня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику осіб.

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовну вимогу просила задовольнити.

01 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та скасування арешту не заперечує.

16 лютого 2021 року позивачем подано до суду заяву про приєднання до матеріалів справи постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2010 року, якою також постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження скасовано.

17 лютого 2021 року судом були направлені запити про отримання інформації до Першої Одеської нотаріальної контори, Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі та Київського районного суду м. Одеси.

13.04.2021 року до суду надійшла відповідь Одеського державного нотаріального архіву разом з копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.05.2000 року.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.10.1999 року, видане Одеською залізницею.

Як стверджує позивач, 14 жовтня 1999 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 24045,00 гривень.

Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у ВДВС Приморського УЮ м. Одеси у державного виконавця Слободи О.М.

Державним виконавцем 30 травня 2000 року було накладено арешт на належну позивачу частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В подальшому дана постанова була направлена на виконання до Першої ОДНК та 09.06.2000 року відомості було внесено до реєстру.

14 листопада 2008 року дане обтяження було зареєстроване у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8191099, що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно наданого листа від 09.12.2010 року № 03-41789 та постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Коногорської Л.Л. про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2010 року, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси № 2-555 виданого 22.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 закінчено. Також скасовано постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач вказує, що на даний час матеріали виконавчого провадження були знищені.

У січні 2021 року позивач звернулась до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та 04.01.2021 року за № 21 надано відповідь, з якої вбачається, що підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, оскільки неможливо встановити за яким виконавчим провадження було накладено арешт від 29.05.2000 року.

Таким чином, відомості щодо зняття арешту відсутні, матеріали виконавчих проваджень можливо знищено, що унеможливлює захист права позивача.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції Закону від 16.02.2010 року виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 38 цього Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

02.06.2016 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції № 1404-VIII.

Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Порядок зняття арешту визначений ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В той же час, позивач до позовної заяви надала розписку від 23.06.2011 року відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 повернення позики у сумі 23424 грн. 83 коп., яка визначена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.10.1999 року та претензій до ОСОБА_1 не має.

Частина 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на 23.06.2011 року) передбачає, що:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У даному випадку, не було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.

В зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт та обтяження на все майно ОСОБА_1 , суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна.

Наразі вказане виконавче провадження закінчене.

Водночас, судом було зроблено запит до відповідних органів, з метою перевірки обставин викладених у позовній заяві.

Так, 13 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь завідувача Одеського державного нотаріального архіву Марчишиної Світлани № 1202/01-20 від 09.04.2021 року, за якою надано копію постанови державного виконавця ВДВС Приморського управління юстиції м. Одеси Слободи О.М. від 29.05.2000 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 - на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження майна, що належить ОСОБА_1 , тобто на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім того судом встановлено, що 03.12.20008 у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстроване обтяження «Арешт нерухомого майна» на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.09.1999 року. Згідно відповіді Київського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 року в архіві суду зберігається оригінал рішення Київського районного суду м. Одеси від 1.4.10.1999 року по справі № 2-3170/1999 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ухвала суду від 08.09.1999 року про накладення арешту відсутня.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами про зняття виконавцем арешту з усього майна або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Детальний аналіз норм діючого законодавства, дає змогу зробити висновок, що після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен зняти, арешти та інші обмеження, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій.

Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, у зв`язку з тим, що був накладений арешт.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Суду не надано доказів, що на теперішній час відповідачем пред`явленні до виконання виконавчі документи. З огляду на це, суд вважає, що відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту.

Суд, враховуючи те, що при знищені матеріалів виконавчого провадження не було вирішено питання про скасування арешту майна, й те, що відповідач не висунив вимоги до позивача у встановлені строки, вважає за можливим позов задовольнити.

Окрім того, згідно ч. 9 ст. 158 чинного ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В даному випадку судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси для виконання якого був накладений арешт, виконано в повному обсязі стягувач (відповідач в розглядаємій справі) визнає цю обставину та проти зняття арешту не заперечує.

У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна позивача, так як власник майна відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач на законних підставах, які не суперечать законодавству України має право зняти накладений арешт за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 263-265, 353 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та ОСОБА_2 про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт накладений на підставі постанови 1137 Приморського РВ ДВС управління юстиції у м. Одесі від 30.05.2000 року на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8191099, зареєстрований 14.11.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівний номер 2045519ODESSA1, архівна дата 09.06.2000 року, дата виникнення 09.06.2000 року).

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси б/н від 08.09.1999 року на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8254837 зареєстрований 03.12.2021 року Першою одеською державною нотаріальною конторою, архівний запис (перенесено з Феміди ) реєстр № 877-99 від 21.09.1999 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15 квітня 2021 року.

Суддя Косіцина В.В.