РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/22139/19

Пров. №2-о/766/104/21

08 квітня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Сімірзіна П.М., з участю представника позивача адвоката Сисак С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання в Україні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою у якій просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року; встановити факт його постійного проживання на території України з 24.08.1991 року по теперішній час.

В обгрунтування заяви вказав, що відбуває покарання у Державній установі "Північна виправна колонія №90", згідно вироку Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18.07.2017 р., яким засуджено до позбавлення волі на три роки шість місяців з відбуванням покарання в установі закритого типу. Народився у с. Новолюблино Красноярського краю Новосибірської області Російської Федерації, але у 1990 році переїхав до Української РСР, маючи при собі паспорт громадянина СРСH та до 2001 року проживав у с. Одраківка Новоїтроїцького району Херсонської області. За період з 1990 по 2001 роки проживав за адресою: АДРЕСА_1 , одружений не був, дітей не мав та працював не офіційно у сфері сільського господарства. Починаючи з 2001 р. був неодноразово засуджений за вчинення тяжких злочинів проти власності та систематично відбував покарання у місцях позбавлення волі. Вказує, що паспорт громадянина РССР та свідоцтво про народження знищено у 2002 році під час пожежі за останнім місцем його проживання у с. Однарівка, Новотроїцького району Херсонської області, однак, отримати паспорт громадянина України не виявилося можливим через систематичне перебування у місцях позбавлення волі. Зазначає, що безперервно проживає на території України з 1990 року, проживав на території України станом на 24.08.1991 року. Але більше 13 років знаходився у місцях позбавлення волі та продовжує відбувати покарання станом на день звернення до суду. Вказує, що отримати паспорт громадянина України не можливим, оскільки не встановлено факт його проживання на території України, Управління Державної міграційної служби України через відсутність довідки про місце реєстрації громадянина України та його належності до громадянства України. Зазначає, що факт того, що він є громадянином України зазначений у вироках Новотроїцького районного суду Херсонської області.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд.

22.01.2020 року представником Управління державної міграційної служби України в Херсонській області подано правову позицію у якій вказав, що будь-яких звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу втрати паспортного документа не надано, так само не надано жодного документа, що підтверджував факт звернення із заявою про втрату паспорта громадянина колишнього СРСР до компетентних органів державної влади - органів міграційної служби. УДМС вважає, що заявником порушено процедуру передбачену Порядком №215/2001, тобто відсутність звернення заявника до компетентних органів для вирішення даного питання, а також не надано до суду доказів того, що дане питання не можливо вирішити в інакший спосіб як судовий. Вказав, що ОСОБА_1 необхідно звернутися до територіального підрозділу УДМС за місцем проживання із заявою про втрату паспорта громадянина колишнього СРСР, пройти процедуру ідентифікації особи, а також, за необхідності, встановлення особи та належності до громадянства України. Всупереч положенням процесуального законодавства України, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема документів щодо реєстрації місця проживання, погосподарські книги, трудової книжки тощо, які б підтверджували факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, а також підтвердження документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року документально ніяким чином не підтверджується. Зазначив, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС ОСОБА_1 на території Херсонської області зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться. Просив відмовити у задоволенні заяви.

В судовому засіданні 15.01.2021 р. представник заявника заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник УДМС в Херсонській області просив відмовити у задоволенні заяву за відсутністю належних та допустимих доказів.

В судовому засіданні 08.04.2021 року представник заявника вимоги заяви підтримав, просила її задовольнити.

Представник УДМС в Херсонській області в судове засідання не прибув, про дату. час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , про причини не явки суд не повідомляв.

Суд, заслухавши вступне слово представника заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

За інформацією ОСК ГУНП України в Херсонській області (арк. справи 5) ОСОБА_1 з 2001 року неодноразово засуджений до позбавлення волі.

Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18.07.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за якими призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_1 покарання у виді - 3 років 3 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10.06.2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_1 покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено до набрання вироку законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати - з моменту його затримання. Вказаним вироком вказано, що справу розглянуто відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новолюбино, Красноярського району, Новосибірської області, Російська Федерація та мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, освіта повна середня, на обліку у лікарів нарколога-психіатра не перебуває, раніше не одноразово судимого за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності, останній 10.06.2015 Новотроїцьким районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений 01.12.2016 року умовно достроково, невідбутий термін покарання 10 місяців 15 днів, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України (арк. справи 6-8).

Згідно листа Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області №02-19/376 від 13.12.2019 р., інформація про факт проживання та реєстрацію місця проживання щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Одрадівка Новотроїцького району Херсонської області у період з 1990 р. по 2001 рік відсутня (арк. справи 30).

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено, перелік справ про встановлення факту, які розглядаються судом, проте, він не є вичерпаним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Підстави набуття громадянства України визначені статтею 6 Закону України «Про громадянство України», згідно з якою громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно з пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Згідно пункту 44 вищевказаного Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006р. № 588/2006) встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно п.8 Положення для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

Також подається судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, у разі відсутності у заявника паспорта громадянина СРСР зразка 1974р., із відміткою про місце його прописки станом на 24 серпня 1991р. має бути довідка, видана територіальним органом Державної міграційної служби України про встановлення особи заявника та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував у громадянстві колишнього СРСР.

Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до органів міграційної служби із заявою про встановлення належності до громадянства України, що свідчить про недотримання ним процедури, визначеної Порядком № 215/2001.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ані заявником ані його представником жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року суду не надано. Крім того, заявник в поза судовому порядку не звертався до УДМС України в Херсонській області для вирішення вказаних питань.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складено 16 квітня 2021 року.

Керуючись Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, ст. 4, 76-80, 83, 84, 89, 258-259, 263-265, 268, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання в Україні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Херсонський міський суд Херсонської області з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус