Справа № 646/7705/20
№ провадження 2/646/794/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова

під головуванням судді Демчини Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання Саламахи В.О.,

представника позивача Войтенко О.О.,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червонозаводського районного суду міста Харкова у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач АТ «Харківобленерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів в сумі 189548,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_2 працював на підприємстві позивача та отримував заробітну плату за роботу повний робочий день. Разом з тим. у період роботи на АТ «Харківобленерго» ОСОБА_2 працював на 0,25 ставки на умовах строкового трудового договору у Національному юридичному університеті ім.Я.Мудрого. В порушення вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», у табелях обліку робочого часу ОСОБА_2 у АТ «Харківобленерго» проставлялись відомості про відпрацювання ним повного робочого часу, і заробітну плату за період сумісництва нараховано за повний робочий час. Як результат, зовнішньому суміснику ОСОБА_2 за період з 01.02.2019 по 31.05.2020 зайво нараховано заробітну плату у розмірі 155367,83 грн., з якої за цей же період зайво нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок на суму 13417,66 грн. Вказані кошти виплачені ОСОБА_2 та перераховані до бюджету без достатніх правових підстав.

В судовому засіданні представник АТ «Харківобленерго» Войтенко О.О., а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Північно-східного офісу Держаудитслужби Литвинов С.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та з підстав, встановлених ст.1212 ЦК України, просили суд задовольнити позов та стягнути зі ОСОБА_2 189548,75 грн. набутих без достатньої правової підстави грошових коштів.

Відповідач ОСОБА_2 до суду повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого відмовлено ухвалою, занесеною до журналу судового засідання. На підставі ст.223 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у його відсутності.

У відзиві на позов ОСОБА_2 позовні вимоги заперечив у повному обсязі, свою позицію обґрунтовував тим, що відповідно до ст.19 Закону України «Про оплату праці», працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Заробітна плата нараховувалась йому пропорційно відпрацьованому часу та за виконану роботу відповідно до його посадових обов`язків. Як зазначається у Додатку до постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більше як 240 годин на рік, не є сумісництвом. У відзиві відповідач посилається також на положення ст.1215 ЦК України, якою передбачено, що заробітна плата, хоча і безпідставно набута, не підлягає поверненню, якщо її виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача. Передбачені цією статтею випадки, що становлять виняток із загального передбаченого цією статтею правила, у правовідносинах АТ «Харківобленерго» та ОСОБА_2 відсутні, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з письмової інформації Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 125-01-1277 від 07.09.2020, ОСОБА_2 працює на посаді доцента 0,25 ставки кафедри цивільного права № 2 на умовах строкового трудового договору з 26.09.2018 (наказ № 359-к від 24.09.2018) по теперішній час. Режим роботи доцента ОСОБА_2 складає 9 годин на тиждень, графік роботи згідно розкладу занять, який затверджується ректором університету. Вказані у вищезазначеній інформації обставини підтверджуються також записами №№ 16-17 у трудовій книжці відповідача серії НОМЕР_1 .

З наданих суду позивачем кадрових документів вбачається, що ОСОБА_2 згідно з наказом АТ «Харківобленерго» № 94к від 27.02.2019, з 28.02.2019 був прийнятий на посаду начальника відділу правового забезпечення за сумісництвом, з режимом роботи: понеділок-четвер з 08.00 до 17.00, п`ятниця з 08.00 до 15.45; перерва протягом тижня з 12.00 до 12.45; згідно з наказом № 158к від 18.03.2019 переведений на посаду начальника управління (за сумісництвом); згідно з наказом № 582к від 28.10.2019 переведений на посаду заступника начальника відділу корпоративних прав та майнових відносин (за сумісництвом); згідно з наказом № 2120к від 18.05.2020 переведений на посаду заступника начальника відділу корпоративних прав (за сумісництвом); згідно з наказом № 636к від 07.12.2020 звільнений із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Умови роботи за сумісництвом встановлені Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим Наказом Міністерства праці України № 43 від 28.06.1993.

Згідно з п.1 вказаного Положення, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Згідно з п.3 Переліку робіт, які не є сумісництвом (Додаток до вказаного Положення), усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом: педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік.

Суд не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, що вищезазначені положення законодавства дають підстави для висновку, що робота ОСОБА_2 у АТ «Харківобленерго» не була сумісництвом, оскільки, як вбачається з письмової інформації Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 125-01-1277 від 07.09.2020, режим його роботи у вказаному навчальному закладі передбачав зайнятість тривалістю 9 годин на тиждень, що, з урахуванням встановленої ст.6 Закону України «Про відпустки» тривалості щорічної відпустки науково-педагогічним працівникам, за рік складає не менше 397 годин ((365 днів у році 56 днів відпустки) / 7 днів/тиж. * 9 год./тиж. = 397,29 год.), що значно перевищує встановлені вищезазначеною нормою 240 годин. До того ж, судом встановлено, що основним місцем роботи ОСОБА_2 у період, що досліджується, був саме вищий навчальний заклад.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи працевлаштованим на умовах строкового трудового договору в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, у період з 28.02.2019 по 07.12.2020 за сумісництвом працював на різних посадах у АТ «Харківолбенерго».

Як вбачається зі змісту Акту ревізії фінансово-господарської діяльності АТ «Харківобленерго» за період з 01.10.2018 по 31.05.2020 № 06-12/8 від 16.09.2020, проведеної Північно-східним офісом Держаудитслужби України, під час ревізії перевірено суцільним способом дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці зовнішніх сумісників, за результатами чого встановлено, що ОСОБА_2 прийнятий на роботу як зовнішній сумісник до відділу правового забезпечення з 28.02.2019 з режимом роботи з 08.00 до 17.00 п`ятиденним робочим тижнем, при чому за період його роботи в табелях обліку робочого часу проставлено повний робочий день, і відповідно, заробітна плата нараховувалась за повний робочий місяць, що є порушенням вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій». Контролюючим органом констатовано зайве нарахування ОСОБА_2 заробітної плати за невідпрацьований час на загальну суму 155367,83 грн. (у тому числі за 2019 рік на суму 94378,47 грн., за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 на суму 60989,92 грн.), та, відповідно, зайве нарахування та перерахування ЄСВ на суму 34180,92 грн. (у тому числі за 2019 рік на суму 20763,26 грн., за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 на суму 13417,66 грн.) У вказаному Акті констатовано також спричинення внаслідок вказаного порушення АТ «Харківобленерго» матеріальної шкоди (збитків) на суму 189548,75 грн.

Статтею 102-1 КЗпП України, а також ст.19 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» встановлено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.

Як вбачається з наданих суду розрахунків та копій розрахункових листків ОСОБА_2 у АТ «Харківобленерго» та не оспорюється ніким з учасників процесу, підприємством позивача відповідачу нараховувалась заробітна плата, виходячи з розрахунку за повний робочий день повного робочого тижня, без обмеження чотирма годинами на день, у зв`язку з чим, в порушення вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», за період з 01.02.2019 по 31.05.2020 йому було зайво нараховано заробітну плату на загальну суму 155367,83 грн., а також зайво нараховано та перераховано єдиний соціальний внесок на суму 34180,92 грн., а загальний розмір коштів, сплачених АТ «Харківобленерго» за вказаний період як зайво нарахована та виплачена заробітна плата ОСОБА_2 , а також зайво нарахований та сплачений єдиний соціальний внесок, склала 189548,75 грн.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Суд погоджується з доводами позивача, які ґрунтуються на нормі п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», про те, що відповідачу ОСОБА_2 за час роботи у АТ «Харківобленерго» за сумісництвом, підлягав встановленню графік роботи тривалістю не більше 4 годин на день, а також що загальна тривалість його роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна була перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Проте, учасниками процесу не оспорюється і підтверджується наданими розрахунками та бухгалтерськими документами, що ОСОБА_2 за період з 01.02.2019 по 31.05.2020 згідно табелів обліку робочого часу фактично відпрацював у АТ «Харківобленерго» повний робочий час, доказів зворотного суду не надано. Судом встановлено, що за вказаний період до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни чи невиконання службових обов`язків відповідач не притягувався, йому нараховувались заохочувальні виплати, що свідчить про виконання ним показників виробничої діяльності.

Після працевлаштування ОСОБА_2 за сумісництвом на підприємство позивача, між ним та АТ «Харківобленерго» виникли трудові правовідносини, за змістом яких ОСОБА_2 виконував на підприємстві роботу, за що отримував заробітну плату.

Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі вказала, що у ст.1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зі змісту позовної заяви, а також Акту ревізії фінансово-господарської діяльності АТ «Харківобленерго» за період з 01.10.2018 по 31.05.2020 № 06-12/8 від 16.09.2020, проведеної Північно-східним офісом Держаудитслужби України, вбачається, що зайве нарахування ОСОБА_2 заробітної плати не було наслідком рахункової помилки. Не доводилась позивачем в судовому засіданні і недобросовісність відповідача як причина зайвого нарахування йому заробітної плати.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відтак, підстави для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень ст.1212 ЦК України, - відсутні, оскільки відповідачу ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата за існування достатніх правових підстав та у спосіб, що не суперечить законодавству.

За таких обставин правові підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.1212, 1215 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Харківобленерго» (місцезнаходження: 61037, м.Харків, вул.Плеханівська, буд.149, ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення набутих без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 189548 (сто вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 75 коп. відмовити за безпідставністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повне судове рішення виготовлене 15 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина