12.04.2021 227/2076/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 квітня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованості в розмірі 34179,20 грн. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 2102,00 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що АТ «Ощадбанк» відповідно до договору про відкриття і обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № 111336/03 від 06.06.2013 року надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15000,00 гривень зі сплатою 24% річних та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35% річних за користування кредитом. Позивачем всі зобов`язання за кредитним договором були виконані в повному обсязі, проте на сьогоднішній день відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 04.05.2020 року виникла заборгованість в розмірі 34179,20 грн., яка складається з: 14994,88 грн. - заборгованість за основним боргом; 14729,14 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 14,00 грн. - заборгованість за обслуговування карткового рахунку (РКО); інфляційне збільшення заборгованості: 00,00 грн. - кредит, 2982,04 грн. - проценти; три проценти річних від суми заборгованості: 220,61 грн. - кредит; 1238,53 грн. - проценти, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою суду від 25.09.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи по суті в спрощеному провадженні. Сторони по справі в судові засідання неодноразово не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, відповідач жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавав, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем подано не було.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 червня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 111336/03 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки. Окрім того, між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до вищезазначеного договору, відповідно до умов якого банком було встановлено клієнту кредит у сумі 15000,00 грн. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процента ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 % річних і сплачується щомісячно. Процента ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35 % річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00 процентів річних. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процента ставка за користування кредитом протягом грейс-періоду складає 0,001 процентів річних (а.с.69).

Позивачем на виконання ухвали суду про витребування додаткових доказів по справі було надано до суду додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що відповідачу згідно умов кредитного договору було видано дві платіжні картки. Згідно службової записки, наданої начальником відділу електронної комерції та платіжних засобів відповідачу було видано платіжні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії 15/05, до карткового рахунку НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_3 ), відкрито в ТВБВ № 10004/0218, та платіжна картка № НОМЕР_4 зі строком дії 17/05, до карткового рахунку НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_3 ), відкрито в ТВБВ № 10004/0218.

Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , наданою представником позивача (а.с.12-15).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі обумовленого сторонами строку щомісячного повернення грошових коштів, а й отже з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а також з урахуванням положень ст. 1048 ЦК України заборгованість по процентам за користування кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 04.05.2020 року загальний розмір заборгованості за наданим кредитом становить 34179,20 грн., який складається з: 14994,88 грн. - заборгованість за основним боргом; 14729,14 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 14,00 грн. - заборгованість за обслуговування карткового рахунку (РКО); інфляційне збільшення заборгованості: 00,00 грн. - кредит, 2982,04 грн. - проценти; три проценти річних від суми заборгованості: 220,61 грн. - кредит; 1238,53 грн. - проценти. (а.с.16-18)

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем по 23.08.2018 року. Проте, згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 05.2017. Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до травня 2017 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

З наведеного розрахунку процентів за користування кредитом вбачається, що станом на 26.05.2017 року заборгованість становила 10755,69 грн. Таким чином, враховуючи, що строк дії картки, виданої відповідачу, сплив в травні 2017 року, то сума заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в зазначеному розмірі.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Окрім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (стаття 625 ЦК України).

Позивачем зроблено розрахунок інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання (а.с.18). Суд вважає, що вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором. З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошовим зобов`язанням, складовою якого, зокрема, є також нараховані відсотки за користування кредитними коштами, терміни сплати яких передбачено договором.

В той же час, позивачем до складу заборгованості включено інфляційне збільшення заборгованості по процентам в розмірі 2982,04 грн. та три проценти річних від суми заборгованості по процентам в розмірі 1238,53 грн.

Представником позивача на виконання ухвали суду про витребування доказів було подано до суду розгорнутий розрахунок вказаних складових заборгованості, з яких вбачається, що вказаний розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних проводився позивачем, виходячи з суми заборгованості по процентам в розмірі 10154,25 грн., який згідно загального розрахунку заборгованості по процентам визначений позивачем станом на 24.03.2017 року, тобто до моменту закінчення строку дії кредитної картки, виданої відповідачу. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення сум інфляційного збільшення та 3 процентів річних від суми заборгованості по процентам з відповідача в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за обслуговування карткового рахунку (РКО) в розмірі 14,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Оскільки, відповідно до умов кредитного договору , що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд приходить до висновку, що вказана складова заборгованості нарахована за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Таким чином, представником позивача не було обґрунтовано нарахування вказаної складової заборгованості, не наведено підстав для її нарахування.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 111336/03 від 06.06.2013 року в загальному розмірі 29971,14 грн., яка складається з: 14994,88 грн. - заборгованості за основним боргом; 10755,69 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками за період з 26.07.2013 року по 26.05.2017 року (до дня закінчення строку дії картки), 2982,04 грн. - інфляційного збільшення заборгованості за процентами (за період з 03.03.2017 року по 22.07.2018 року); 1238,53 грн. - 3 проценти річних від суми заборгованості за процентами (з 03.03.2017 року по 22.07.2018 року).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1843,21 грн. пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 625, 629, 1048, 1049,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80-83, 206, 259-265, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним Договором № 111336/03 від 06.06.2013 року, яка станом на 04.05.2020 року становить 29971 гривень 14 копійок та складається з: 14994,88 грн. - заборгованості за основним боргом; 10755,69 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками за період з 26.07.2013 року по 26.05.2017 року (до дня закінчення строку дії картки), 2982,04 грн. - інфляційного збільшення заборгованості за процентами (за період з 03.03.2017 року по 22.07.2018 року); 1238,53 грн. - 3 проценти річних від суми заборгованості за процентами (з 03.03.2017 року по 22.07.2018 року).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1843 гривні 21 копійка.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі: позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», адреса: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39-41, , код банку 335106, р/р № НОМЕР_5 в філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк»; відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Корнєєва

12.04.2021