КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер № 367/8236/13-ц Головуючий у першій інстанції Оладько С.І. Апеляційне провадження № 22-ц/824/7092/2021
У Х В А Л А

15 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Шахової О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2013 року позовні вимоги банку задоволено.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення.

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з клопотання ОСОБА_1 , на обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вона вказувала, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13.01.2021 в заяві про перегляд заочного рішення суду їй було відмовлено. Вказану ухвалу суду отримав її представник за довіреністю 13.01.2021 ОСОБА_3 , однак про результат розгляду її заяви вона дізналася лише на початку лютого 2021, оскільки її інший адвокат хворіла та перебувала на самоізоляції. Окрім іншого, вказувала, що вона проживає у іншому регіоні, не має комп`ютера та електронної пошти, що позбавило її права вчасно звернутися з апеляційною скаргою.

Зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними та ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків, зокрема, зазначення інших причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та подачі доказів на їх підтвердження.

13 квітня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_1 подано заяву на усунення недоліків апеляційної скарги.

Вважаю, що викладені у заяві причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати неповажними, а у відкритті апеляційного провадження відмовити, виходячи з наступного.

В обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує вже нові суперечливі підстави, що ухвалу від 13.01.2021 вона отримала 16.01.2021 від свого представника. Питання щодо подальших кроків щодо судового захисту між нею та її представником не з`ясовувалося, оскільки адвокат Бевз В.В. повідомила її, що захворіла.

Розуміючи про те, що їй необхідна правова допомога для судового захисту вона уклала з адвокатом Бевз В.В. 06.03.2021 угоду про надання правової допомоги. При цьому, в клопотання посилалася на те, що відповідно до пп. «б» пункту 16 ЗУ «Про внесення змін щодо Конституції України» (щодо правосуддя) представниками в суді апеляційної інстанції можуть бути лише адвокати.

Сама апеляційна скарга підписана апелянтом лише 09.03.2021.

Крім того, вказує, що зробила швидкий тест STANDARD QCOVID-19 антиген, який виявився позитивним. Для того, щоб не наражати себе та оточуючих на небезпеку, вона знаходилася вдома та спілкувалася виключно по телефону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були врученні у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Однак, заочне рішення суду, яке оскаржує апелянт ухвалено в 2013 році.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2004 року), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дні з дня отримання копії цього рішення.

Посилання на ЗУ «Про внесення змін щодо Конституції України», яким внесено зміни до Конституції України в частині представництва інтересів в судах є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто(само представництво) або через представника.

Згідно ч. 1 ст 60 ЦПК України, представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Пп. 11 п. 16-1 ч. 16 Розділу XV «Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя) представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

При цьому, згідно цієї норми представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

А тому, посилання на вказані обставини не можуть бути поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, який закінчився для апелянта 23.01.2021.

До того ж, апеляційну скаргу подано особисто ОСОБА_1 , а не адвокатом Бевз В.В.

Крім того, в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження від 09.03.2021 ОСОБА_1 , яке подане нею разом з апеляційною скаргою, зазначала, що про результати розгляду її заяви про перегляд заочного рішення вона дізналася на початку лютого 2021. Однак в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги вказує, що ухвалу суду отримала 16.01.2021.

Посилання на те, що апелянт була хвора не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Також останньою не вказано періоду хвороби на COVID-19, що унеможливлює встановлення фактичних обставин.

Вважаю, що надані докази не підтверджують неможливість звернення з апеляційною скаргою в строк, встановлений Цивільним процесуальним кодексом України, оскільки є неналежними.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7, 8 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Оскільки у заяві не викладено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не додано доказів на підтвердження пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю, що наведені причини у заяві ОСОБА_1 , подані до суду апеляційної інстанції на усунення недоліків апеляційної скарги, не можна визнати належними та поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2013 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Шахова О.В.