ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/7084/20
Провадження № 2/210/688/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого- судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Хмельницької Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи EASYCON в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна -

сторони та їх представники: позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Рагозіна Оксана Вадимівна (в режимі відеоконференції), представник відповідача - Березуцька Ніна Іванівна

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначає, що під час перебування у шлюбі за спільні сумісні кошти було придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку було зареєстровано на чоловіка, відповідача по справі ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що після розірвання шлюбу виникло питання стосовно права власності на зазначену квартиру, володіння та розпорядження нею. Відповідач по справі відмовляється в добровільному порядку визнати за Позивачем право власності на 1/2 спірної квартири, мотивуючи це тим, що вона зареєстрована на його ім`я.

Спірна квартира оцінена у 176620,00 грн., відповідно її 1/2 частка коштує 88310,00 грн..

Таким чином, Позивач просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю.

Аргументи учасників справи

Представником позивача подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що Відповідач фактично відмовився від мирового вирішення спору.

Представником відповідача було подано відзив з доказом відправлення його Позивачу, в якому зазначено, що на теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 проживає позивач з дитиною і ніхто не чинить їй перешкод в користуванні квартирою. Отже, взагалі немає ніякої необхідності звертатися до суду з позовними вимогами про поділ майна.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву в повному обсязі, просить її задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Вказала, що квартира була придбана та зроблена її реконструкція під час шлюбу.

Позивач погодилась з думкою свого представника, доповнень не мала.

В свою чергу, представник відповідача зазначила, що Відповідач не проти щодо мирного врегулювання спору та того факту, що 1/2 частка квартири належить Позивачу, остання проживає та користується даним майном. Вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 24.02.2012 року зареєстровано шлюб, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської обл. зроблено відповідний запис № 47 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 (а.с.23).

Під час перебування у шлюбі, 30 листопада 2012 року, сторони придбали трикімнатну квартиру, загальною площею 57,6м2, житловою площею 41,6м2 за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено з договору купівлі-продажу (а.с.12-13).

Квартиру зареєстровано на чоловіка - відповідача по справі ОСОБА_2 ,

Договір купівлі продажу квартири вчинено 30.11.2012 року, та зареєстровано приватним нотаріусом Криворізького нотаріального круту Рукавіциною Н.В., реєстраційний запис № 3028. У квартирі в 2014 року сторони зробили реконструкцію, після якої було змінено площу: загальна площа становить 63,9м2, житлова 36,7м2, про що було подано до інспекції державного архітектурно - будівельного контролю відповідну декларацію, яку затверджено 08.07.2014 року.

На підставі декларації видано свідоцтво на право власності на нерухоме майна від 11.08.2014 року індексний номер 25426091, яке також зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 (а.с.16-20).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м Кривого рогу шлюб між сторонами розірвано. (а.с.24).

Отже, після розірвання шлюбу у сторін виник спір стосовно права власності на зазначену квартиру, володіння та розпорядження нею.

Як встановлено в судовому засіданні, Відповідач по справі відмовляється в добровільному порядку зареєструвати за Позивачем право власності на 1/2 спірної квартири, мотивуючи це тим, що квартира і так є спільною сумісною власністю і позивач нею користується.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 20.12.2020 року спірна квартира оцінена у 176620,00 грн., відповідно її 1/2 частка коштує 88310,00 грн. (а.с.27).

Домовленість щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку між сторонами відсутня, шлюбний договір не укладався, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, і сторону у справі визнають факт придбання її за спільні кошти, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст.70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК України).

Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

На підставі наданих доказів, а так само і пояснень сторін, суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти.

Сторонами не заявлялись вимоги щодо відступу від засади рівності часток подружжя. Тому суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 2 та 3 ст.70 СК України відсутні.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи

У зв`язку з чим суд доходить висновку про поділ майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частини квартири, що є об`єктом права сумісної власності.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні позивача до суду ним заявлено 1 позовну вимогу немайнового характеру та 1 позовну вимогу майнового характеру, за що сплачений судовий збір у розмірі 1724,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, керуючись ст.ст.4, 10-13, 43, 44, 76-81, 83, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна - задовольнити в повному обсязі.

Визнати трикімнатну житлову квартиру № 21 (загальна площа 63,9 кв.м., житлова площа 36,7 кв.м.), розташовану на першому поверсі п"ятиповерхового житлового будинку у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 10, номер запису про право власності 6636540, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини квартири № 21 (загальна площа 63,9кв.м., житлова площа 36,7 кв.м.), розташованої на першому поверсі п"ятиповерхового житлового будинку у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 10, номер запису про право власності 6636540 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частини квартири № 21 (загальна площа 63,9кв.м., житлова площа 36,7 кв.м.), розташованої на першому поверсі п"ятиповерхового житлового будинку у будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 10, номер запису про право власності 6636540.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1724,00 (одна тисяча сімсот двадцять чотири грн.) .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19 квітня 2021 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Управління праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті ради (, 50006, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 16);

- відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_4

Суддя: О. В. Чайкіна