Постанова

Іменем України

19 квітня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6263/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 04 лютого 2021 року

у справі №761/26923/20 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість за тілом кредит та відсотками у розмірі 16 216 грн 85 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву №б/н від 04.06.2018, підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, що підтверджено довідкою про отримання картки. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 10 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 14.07.2020 складає загальну суму 16 216 грн 85 коп, з яких: 11 792,58 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 424,27 грн - заборгованість простроченими відсотками.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги письмовий доказ - розрахунки заборгованості позивача, оскільки такі докази належним чином не завірені, а саме не підписані посадовою особою та не скріплені печаткою. Вважав, що такі докази викликають сумніви з приводу їх достовірності.

Судом в порушення ч. 1 ст. 229 ЦПК України не досліджені надані відповідачем розрахунки суми заборгованості.

Судом неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого не взято до уваги, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Зазначив, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.06.2018 не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що оскаржуване рішення містить розбіжності, а саме в мотивувальній частині зазначено позов задовольнити частково, а в резолютивній частині вказано позов задовольнити у повному обсязі.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав письмові пояснення. Вказував, що суд дійшов правильного висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки наявними в матеріалах справи доказами, зокрема випискою по особовому рахунку, підтверджується використання відповідачем кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх використання. Додав, що розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою станом на 14.07.2020 і в ньому відображено всі фінансові зобов'язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання.

Посилаючись на те, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду про задоволення позову, просив в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду від 04.02.2021 - залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (далі - Договір) (а.с. 18).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана анкета-заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 14.06.2018 останньому було збільшено кредитний ліміт до 10 000,00 грн. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Договором в нього виникла заборгованість і станом на 14.07.2020 складає загальну суму 16 216 грн 85 коп., з яких: 11 792,58 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 424,27 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт наявності заборгованості за договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту позивач надав до позовної заяви розрахунок за договором №б/н від 04.06.2018 станом на 14.07.2020 (період з 19.11.2018 по 14.07.2020) згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 11 792,58 грн (а.с. 6-8).

До позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» також було долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 19.11.208 по 14.07.2020, з якої вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 792,58 грн (а.с. 9-12).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі, з огляду на таке.

Як вбачається з вищевказаної виписки по рахунку ОСОБА_1 , відбувався рух коштів, в тому числі здійснювалося користування відповідачем кредитними коштами.

Також, з даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 отримано кредитні кошти, зокрема, шляхом видачі готівки, оплати товарів і послуг, переказу коштів на загальну суму 27 574,63 грн.

Поряд з цим, у виписці містяться відомості про те, що на погашення кредиту ОСОБА_1 внесено кошти у розмірі 20 169,41 грн.

З наведеного слідує, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 7 405,22 грн (27574,63-20169,41). А як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у сумі 11 792,58 грн.

Більше того, з виписки вбачається списання за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,6%, проте матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами таких умов.

Також, з виписки вбачається регулярне списання з карткового рахунку платежу за договором НОМЕР_1 . Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив лише стягнути заборгованість за тілом кредиту по договору №б/н від 04.06.2018. До того ж, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору 8800.

Оскільки матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами умов щодо списання за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,6%, а також доказів укладення договору 8800, за яким відбувалося регулярне списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , колегією суддів при перевірці розрахунку заборгованості за тілом кредиту, списання даних платежів не враховувалося.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, вищевказаного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 792,58 грн, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначеного розміру заборгованості за тілом кредиту у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту є доведеною в розмірі 7 405,22 грн (27574,63-20169,41).

Оскільки належними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 405,22 грн і такі докази у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України не спростовані відповідачем, інші доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Натомість, колегія суддів повністю погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за відсотками, з наступних підстав.

У анкеті-заяві №б/н від 14.06.2018 зазначено, що ОСОБА_1 згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із стрін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції дану правову позицію не врахував.

При цьому, судом першої інстанції безпідставно взято до уваги паспорт споживчого кредитування, який на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору.

Дійсно, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредитування, який 19.11.2018 підписаний ОСОБА_1 . Водночас даний документ не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови щодо розміру відсотків, оскільки з цього документу не вбачається, що він має відношення до анкети-заяви, яка підписана відповідачем 04.06.2018. При цьому, даний паспорт споживчого кредитування містить лише умови кредитування щодо карток типу «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», тоді як в анкеті-заяві відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 було видано картку такого типу. При цьому, матеріали справи не містять доказів тотожності анкети-заяви №б/н від 04.06.2018 та паспорту споживчого кредитування.

Також слід зазначити, що в паспорті споживчого кредитуванняі вказано про те, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною з 19.11.2018 до 04.12.2018, тобто протягом 15 днів.

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про сплату відсотків.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків, а відповідач не визнає Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Вимог про стягнення відсотків та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред'являв.

Враховуючи те, що висновки суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків не відповідають обставинам справи, суд неповно з`ясував обставини в цій частині, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, колегія суддів вважає, що в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з даним позовом АТ КБ "ПриватБанк" сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн, тобто у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір".

Колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості лише за тілом кредиту в сумі 7 405,22 грн.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 підлягає стягнення на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір в сумі 959,77 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - змінити, зменшивши розмір заборгованості за тілом кредиту з 11 792 грн 58 коп. до 7 405 грн 22 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 4 424 грн 77 коп. - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 : ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (; юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судовий збір в сумі 959 (дев'ятсот п'ятдесять дев'ять) грн 77 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець