Справа № 336/720/21
Пр. № 2/336/1750/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі головуючого судді Карабак Л.Г. за участі секретаря Тимошенко Н.В. розглянувши за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, пені за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 3 % від суми боргу за кожний місяць прострочення та судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 листопада 2018 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику та зобов`язався повернути у строк до 14 травня 2019 року 3000 доларів США. Сторони уклали зазначений правочин в простій письмовій формі. До теперішнього часу відповідач зобов`язання за договором не виконав. На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу 131 904 (сто тридцять одну тисячу дев`ятсот чотири ) гривні, які складаються з 83 700 (вісімдесят три тисячі сімсот) гривень сума основного боргу та 48 204 (сорок вісім тисяч двісті чотири тисячі) гривень пеня у розмірі трьох відсотків за несвоєчасне повернення боргу, а також покласти на відповідача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1319, 04 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн. 00 коп.

Відповідач надав відзив на позов в якому визнав факт отримання в борг від позивача 14.11.2018 року коштів в сумі 3 000 доларів США та зазначив, що розписку написав власноруч на вимогу позивача, однак значно пізніше, текст розписки складений за порадою позивача. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, при цьому обґрунтувань на підтвердження заперечень проти позову не навів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить про його задоволення.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, визнав факт отримання 14 листопада 2018 року в борг від позивача коштів в сумі 3 000 доларів США, зазначив, що про термін повернення боргу з позивачем не обговорювали, визнав факт написання власноруч розписки, проте зазначив, що написав її значно пізніше, а саме в квітні 2019 року на вимогу позивача і за його порадою написав розписку саме такого змісту. Кошти отримані в борг не повернув і не може повернути на даний час у зв`язку з матеріальною скрутою. У зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач заперечував проти стягнення пені за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 3 % від суми боргу, витрат на правову допомогу та судового збору.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань.

Під час розгляду справи суд виходить з правового змісту норм, які регулюють загальні умови та строки виконання зобов`язань, а також відповідальність за їх порушення учасниками цивільних правовідносин, а саме ст.ст. 509, 524, 526, 527, 530, 533, 610, 611, 614, 625 ЦК України.

Крім того, на спірні відносини поширюються положення ст. ст 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року сторони уклали договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача в позику 3000 доларів США на строк до 14 травня 2019 року та брав на себе зобов`язання суму боргу повернути до 25 серпня 2020 року. Крім цього, сторони домовились, що у випадку несвоєчасного повернення суми боргу відповідач взяв на себе зобов`язання виплатити пеню в розмірі 3% від загальної суми отриманих в борг грошей, а саме 3 000 доларів США, за кожний місяць, починаючи з 14 травня 2019 року до дати повного розрахунку

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

В силу ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як зазначено, згідно наданому представником позивача суду оригіналу розписки від 14.11.2018 року відповідач отримав у позивача в позику 3000 доларів США.

Відповідач в судовому засіданні визнав отримання в позику 3 000 доларів США від позивача саме 14.11.2018 року та визнав факт написання розписки.

Вказаний документ підтверджує існування між сторонами правовідносин, які регулюються параграфом 1 Глави 71 ЦК України; договір між фізичними особами, предметом якого є сума, що перевищує встановлену статтею 208 ЦК, втілений в передбачену законом форму.

Як випливає зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність у кредитора боргового документу, який був наданий суду для огляду представником позивача, свідчить про невиконання зобов`язання, що об`єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

На висновок суду про необхідність ухвалення рішення на користь позовних вимог не впливають твердження представника відповідача про те, що частину грошей на виконання зобов`язання відповідача було передано іншою особою, оскільки відповідно до закону сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор, що означає необхідність виконання зобов`язання саме боржником, яким є відповідач, а не іншими особами.

Навіть покладення боржником виконання зобов`язання на іншу особу, як це передбачено статтею 528 ЦК України, повинно мати наслідком прийняття кредитором виконання зобов`язання, підтверджене належним чином.

Між тим, як вже зазначено, наявність розписки у позикодавця свідчить на користь того, що зобов`язання не виконано. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про неможливість повернення боргу у зв`язку зі скрутним матеріальним станом.

Розпоряджання ж особою своїм правом на власний розсуд не може тягти за собою звільнення від виконання цивільного обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, констатуючи отримання відповідачем в борг коштів на умовах, визначених у розписці та невиконання відповідачем грошового зобов`язання, суд вбачає всі підстави для задоволення позову.

Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Судом враховано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони та ці витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ЦПК України. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі і гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, враховуючи що до матеріалів справи надано належні докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на правову допомогу, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 11, 15, 16, 202, 205, 208, 509, 510, 524, 525, 528, 533, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) борг у сумі 131 904,00 грн. (сто тридцять одну тисячу дев`яносто чотири гривні), з яких 83 700,00 грн. (вісімдесят три тисячі сімсот гривень) сума основного боргу та 48 204,00 (сорок вісім тисяч двісті чотири тисячі гривень) пеня за несвоєчасне погашення боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1319,04 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.Г.Карабак