П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Київ

справа № 369/11168/18

провадження № 22-ц/824/107/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року,у складі судді Ковальчук Л.М., про зупинення провадження,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації та виселення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року зупинено провадження у даній справі до завершення розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області та набрання законної сили судового рішення по справі № 369/7272/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про визнання недійсними договорів дарування.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі в чому полягає неможливість розгляду даної справи до вирішення судом справи № 369/7272/19.

Судом першої інстанції не було враховано, що не можна посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апелянт також зазначає, що судом не було враховано вимоги чинного законодавства щодо розумних строків розгляду справи, адже провадження у ній триває з 2018 року.

Від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , просять її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Вказують, що між обома справами наявний тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки у справи № 369/7272/19 ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір дарування на підставі якого ОСОБА_1 є власником та пред`являє вимоги про виселення та зняття з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставою для зупинення провадження у даній справі став факт перебування на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільної справи № 369/7272/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про визнання недійсними договорів дарування.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд керувався п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Проте, судова колегія не може погодитись з таким висновком, з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

При цьому визначаючи наявність підстав зупинення провадження, суд повинен врахувати, що така підстава для зупинення провадження, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Виходячи зі змісту вказаної норми процесуального закону, необхідною передумовою для застосування такого виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

Крім того, слід враховувати, що зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Згідно із абз. 3 п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених законом підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У даній справі, суть спірних правовідносин полягає в усуненні перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації.

Згідно з статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Підстави для виселення особи без надання іншого житлового приміщення, передбачені у ст.116 ЖК УРСР.

Крім того, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з пунктом 1 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Частиною третьою статті 77 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, відповідачі мають право заперечувати проти задоволення цих вимог, зокрема, щодо наявності підстав для задоволення позову, а суд встановивши ці обставини та оцінивши докази, подані сторонами на їх підтвердження, повинен вирішити справу з урахуванням усіх цих обставин.

Вказане свідчить, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не мотивований зв`язок між очікуваними висновками рішення суду у даній справі та предметом спору у справі про визнання недійсним договору; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи за позовом про визнання недійсним договору дарування, не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

11.09.2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі.

05.04.2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи по суті.

Таким чином, зупинивши провадження у справі, суд порушив право скаржника на розумні строки розгляду справи, тобто, право, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що провадження у даній справі відкрито ще у вересні 2018 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, на думку судової колегії формально вирішив питання про зупинення провадження у справі та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі, не врахувавши, що таке зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує право позивача на розумні строки розгляду справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, оскаржувана ухвала районного суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 251, 379, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: