КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 368/719/20
провадження № 22-ц/824/3908/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 листопада 2020 року в складі судді Шевченко І. І.,

встановив:

09.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.07.2013 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Марунею Г. П., реєстраційний номер №48, яким заповіла йому земельний пай, державний акт серія РІ №220421, виданий Черняхівською сільською радою 25.02.2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її сестра ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 прийняла спадщину своєї сестри, оскільки протягом встановленого законом строку подала заяву про прийняття спадщини.

Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, він отримав відмову, оскільки пропустив строк для її подання.

Позивач зазначає як поважну причину пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 те, що він не знав про наявність заповіту, був впевнений, що він відсутній. В кінці червня 2020 року йому зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що йому необхідно звернутися до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини. Отримавши дублікат заповіту 02.07.2020, він звернувся до нотаріальної контори, де йому повідомили про пропуск строку на прийняття спадщини.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини поважними та встановлено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Матюшенков Д. В. просить скасувати рішенняКагарлицького районного суду Київської області від 13 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що позивач не довів ту обставину, що про наявність заповіту він дізнався після дзвінка відповідача. В судовому засіданні позивач підтвердив факт того, що возив ОСОБА_3 у сільську раду для складання заповіту.

Також зазначив, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 травня 2019 року (справа №639/2082/17), судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови).

Також зазначив, що нотаріус вживає заходи щодо повідомлення спадкоємців лише тоді, коли йому відоме місце їх проживання. В даній справі місце проживання позивача нотаріусу відомо не було, а тому відсутні підстави для застосування висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа №565/1145/17).

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Клапчук Ф. П. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що спадкодавець ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою його дружини. Вони з дружиною постійно їздили до неї, допомагали по господарству. У 2000 р. до ОСОБА_3 приїхала її сестра ОСОБА_2 та згодом залишилась у неї жити. Не заперечував, що інколи підвозив ОСОБА_3 в райцентр на базар. Про те, що остання заходила в сільраду для складання заповіту на його ім`я він не знав. Після смерті ОСОБА_3 , крім земельного паю, який вона заповіла йому, залишився будинок, де вона проживала, та земельна ділянка біля будинку. Вказане майно успадкувала ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Матюшенков Д. В. в судове засідання не з`явились. Від адвоката Матюшенкова Д. В. до суду повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він зайнятий в іншій справі.

Вказане клопотання апеляційним судом визнано необґрунтованим, а неявку відповідача та її представника як неявку без поважної причини.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 26.03.1979 проживала по АДРЕСА_1 по день смерті (а.с.36).

З 23.07.2010 у вказаному будинку була зареєстрована та проживала її рідна сестра ОСОБА_2 (а.с.46).

05.07.2013ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області Марунею Г. П., реєстраційний номер №48, яким заповіла ОСОБА_1 земельний пай, державний акт серія РІ №220421, виданий Черняхівською сільською радою 25.02.2002 року (а.с. 50).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

08.11.2019 ОСОБА_2 звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 28.03.2008 року після смерті рідної сестри ОСОБА_3 (а.с.34).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), витяг з якої 08.11.2019 сформовано державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області Грачовою Л. І., стало відомо про наявність заповіту ОСОБА_3 від 05.07.2013 (а.с. 41).

11.11.2019 державний нотаріус Грачова Л. І. звернулась до Черняхівської сільської ради з запитом про надання інформації щодо заповідача заповіту, посвідченого Черняхівською сільською радою 05.07.2013 за реєстровим №48 (а.с. 48).

02.12.2019 секретар Черняхівської сільської ради повідомив державного нотаріуса про наявність складеного заповіту від 05.07.2013 за реєстровим №48 та надав копію вказаного заповіту ( а.с. 49, 50).

06.07.2020, після закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернувся до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 05.07.2013.

06.07.2020, державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області Грачова Л. І. винесла постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,065 га, кадастровий номер :02:305:0012, розташованої за адресою: Київська область, Кагарлицький район, Черняхівська сільська рада, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії ( ст. 49 Закону України «Про нотаріат») (а.с. 9-10).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не проживав разом із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України, врахував недобросовісну поведінку відповідача та нотаріуса та вважав, що вказані обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними та істотними труднощами для спадкоємця для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.

Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті двоюрідної сестри своєї дружини, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що він не мав права на спадщину за законом у першу чергу, не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку.

Відповідно до змісту заперечень ОСОБА_1 на позовну заяву, вона думала, що сестра все заповіла їй. Заповіт на ім`я позивача ні вона, ні позивач вдома не бачили. Коли вона оформляла спадщину після смерті сестри, стало відомо про наявність такого заповіту.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з копії спадкової справи, жодних дій щодо повідомлення спадкоємця про наявність на його ім`я заповіту та, відповідно, наявності у нього спадкових прав, нотаріусом вжито не було.

Відсутні також відомості, що протягом строку на прийняття спадщини ОСОБА_2 повідомила нотаріусу, або нотаріус з`ясовував у неї інформацію щодо відомого їй місця проживання спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 .

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Як вбачається із заповіту від 05 липня 2013 року, ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 належний їй земельний пай, розташований на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, площею 3,065 га, яка була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, з урахуванням основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обставини справи, наявності заповіту на користь позивача як спадкоємця майна ОСОБА_3 , недобросовісну поведінку відповідача та нотаріуса, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд першої інстанції відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правовий висновок, який було викладено в постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі №639/2082/17 (провадження №61-25267св18), та на який йде посилання в апеляційній скарзі, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки обставини в даній справі є іншими.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Матеріали справи не містять доказів вчинення нотаріусом виклику спадкоємця за заповітом шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

За таких підстав суд першої інстанції правильно врахував при розгляді даної справи правові висновки Верховного Суду, які були зроблені в справі №565/1145/17, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, на його законність не впливають.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича залишити без задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк