Справа № 183/7130/20
№ 2/183/1740/21
15 квітня 2021 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання - Гончарової С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, який за зазначеною адресою не проживає з 2015 року. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоду у реалізації її прав користування та розпорядження належним їй майном. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач та його представник Іванов М.М. у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали.
17 березня 2021 року електронною поштою до суду від імені представника відповідача - адвоката Іванова М.М. надійшла фотокопія заяви у якій просить цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням розглядати без участі відповідача та його представника. У вирішенні справи покладається на розсуд суду, яка ухвалою суду від 17 березня 2021 року залишена без розгляду.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17 грудня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори О.М.Шевченко, зареєстровано в реєстрі за №2-4349 /а.с.10/.
Право власності на вказану квартиру зареєстровано ОСОБА_1 в КП «Новомосковське МБТІ» 14 січня 2010 року, реєстраційний номер 29102794 /а.с.11/.
Крім позивача у вищевказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідками про склад сім`ї, виданими 16 травня 2019 року та 17 листопада 2020 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Паланочна 11» /а.с.15,18/.
Факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 з 2015 року підтверджується актом від 29 березня 2021 року, складеного головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паланочна 11» в присутності сусідів.
Акти від 16 травня 2019 року та 09 листопада 2020 року, складених головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паланочна 11» про не проживання ОСОБА_2 суд не приймає як доказ обставин, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. В акті від 16 травня 2019 року не вказано номер квартири, а в акті від 09 листопада 2020 року не вказано з якого часу не проживає ОСОБА_2 .
При вирішенні справи суд керується наступними нормами права, які регулюють спірні правовідносини.
У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст.319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст.319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
З огляду на те, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважних причин не проживає по місцю реєстрації, також, що його реєстрація у квартирі впливає на права та інтереси позивача, зокрема і щодо сплати комунальних послуг, наявність перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,223,263,265,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований

Повне судове рішення складено і підписано 15 квітня 2021 року .

Суддя Оладенко О.С.