Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

7 квітня 2021 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М. з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., позивача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Саламахи А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Романівська селищна рада Житомирської області,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні своїм житлом шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстації за даною адресою, посилаючись на те, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає, спільне господарство вони не ведуть, а реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою перешкоджає їй повною мірою розпоряджатися своїм майном.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити. Окрім цього, під час судового засідання, ОСОБА_1 вказала, що відповідач допомагав у будівництві та облаштуванні будинку АДРЕСА_1 , а також зазначила, що під час спільного проживання у вказаному житлі, вони вели спільне господарство.

Відповідач та його представник в ході судового розгляду, також звернули увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_2 на час свого вселення до вищевказаного житла, вважав себе членом сім`ї позивача, а періодичні непорозуміння між ними виникали саме на побутовому підґрунті. Також зазначив, що у вищевказане житло, він приїзджав у вихідні дні, що не може свідчити про його відсутність у даному домогосподарстві понад один рік.

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в ході судового розгляду дали показання про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали у будинку АДРЕСА_1 та вели там спільне господарство. Окрім цього, свідок ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом приймали участь у купівлі даного житла.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилась, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами та показання свідків, заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відимовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2010 року являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 червня 2010 року.

Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «Генерала Потапова 9» № 15 від 1 квітня 2021 року, фактичним та зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є кімнати АДРЕСА_2 .

З 29.03.2011 року будинок по АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , що підтверджується записом у паспорті громадянина України останнього.

З талону-повідомленням єдиного обліку № 2486 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19 серпня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 повідомила про факт вчинення домашнього насильства відносно неї саме колишнім співмешканцем ОСОБА_2 .

Окрім цього показання свідків, що були допитанні у судовому засіданні, свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали у будинку АДРЕСА_1 як одна сім`я, вели спільне господарство та спільно вирішували побутові проблеми.

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК Українита частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Оскільки відповідач вселилася у спірний будинок з дозволу власника домогосподарства, постійно проживав та вів з нею спільне господарство, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 вселився до будинку по АДРЕСА_1 як член сім`ї власника цього житла, набув право на проживання у вищезазначеному будинку, як член її сім`ї і не втратив це право з припиненням таких стосунків в силу вимог статті 156 ЖК УРСР. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.

Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В ИР ІШ ИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про усунення перешкод у користуванні власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Романівська селищна рада Житомирської області (адреса місцязнаходження: вул. С. Лялевича, 2 смт Романів, ідентифікаційний код в ) - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Тридцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 16 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Кірічук

Повний текст рішення складено 16 квітня 2020 року.