Справа № 144/1659/20
Провадження № 2/144/399/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. (заочне) смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Довгалюк Л.В.,

секретаря судових засідань Грушовенко О.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Марчуком В.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 871, їй належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_1 30.09.2008 року комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 15727657.

Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1763, яка належала ОСОБА_3 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 1201, виданим Степанівською сільською радою Теплицького району Вінницької області 20.09.1999 року. Під час укладення договору сторони домовилися, що до покупця ОСОБА_1 переходить право власності на будинок, що розташований на земельній ділянці, площею 0,1763 га, про що зазначено в п.п. 1-3 договору. При укладенні договору купівлі-продажу, продавець ОСОБА_3 , передала покупцеві ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1763 га.

Станом на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку діюче законодавство не передбачало обов`язку на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій він розташований.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Степанівка. Спірна земельна ділянка з часу укладення договору купівлі-продажу і на даний час перебуває у володінні позивача, яка позбавлена можливості належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки відповідач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем ОСОБА_3 не оформив спадщину на дану земельну ділянку як таку, що не увійшла до спадкової маси, тому що житловий будинок відчужений ОСОБА_3 відповідно до Земельного кодексу України та разом із будинком до покупця ОСОБА_1 перейшла у власність також і земельна ділянка.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить проводити судове засідання у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоваене поштове повідомлення, відзив на позовну заяву до суду не направив.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності врегульовано ч. 3 ст. 211 ЦПК України, згідно якої, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Ухвалою судді від 11.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом теплицького районного нотаріального округу Марчуком В.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 871, ОСОБА_1 належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1793 га (а.с. 14).

Право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_1 30.09.2008 року комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 15727657. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1763, яка належала ОСОБА_3 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 1201, виданим Степанівською сільською радою Теплицького району Вінницької області 20.09.1999 року (а.с. 17).

Відповідно до договору на земельній ділянці, площею 0,1763 га, наданій продавцеві в приватну власність згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 1201 та згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" від 18.03.2008 року за № 18127426, розташовано: житловий будинок загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 31,37 кв.м., позначений літерою А, та будівлі, позначені літерами: а-веранда, Б-сарай, П-погріб, про що зазначено в п. 3 договору (а.с. 14).

При укладенні договору купівлі-продажу, продавець ОСОБА_3 , передала покупцеві ОСОБА_1 також Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1763 га.

Рішенням 2 сесії 7 скликання Степанівської сільської ради № 19 від 03.12.2015 року АДРЕСА_2 (а.с. 22).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанівка, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 18).

Згідно з довідкою Степанівської сільської ради № 106 від 16.01.2019 року ОСОБА_1 використовує без правовстановлюючих документів на території Степанівської сільської ради земельну ділянку площею 0,1763 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії ВН № 1201 для ведення особистого підсобного господарства, реєстраційний номер 158 (а.с. 19).

Відповідно до довідки Степанівської сільської ради № 108 від 16.01.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у будинку АДРЕСА_3 (а.с.20).

Позивач позбавлена можливості належним чином оформити право власності на вказану земельну ділянку, оскільки відповідач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем ОСОБА_3 , не оформив спадщину на дану земельну ділянку як таку, що не увійшла до спадкової маси, тому що житловий будинок був відчужений ОСОБА_3 відповідно до Земельного кодексу України та разом із даним будинком до покупця ОСОБА_1 перейшла також і земельна ділянка.

За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим, пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Таким чином, аналізуючи викладене вище, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

З огляду на те, що ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок у АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 14.04.2008 року та відповідно до положень ст. ст. 120, 125 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,1763 га за адресою: АДРЕСА_3 , на якій розташований належний позивачу житловий будинок, набула ознак об`єкта права власності позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статями 15, 16, 377, 655 Цивільного кодексу України, статтями 120, 125, 141 Земельного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1763 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН № 12016, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,0568 кадастровий номер 052378700:05:004:0131 і для ведення особистого підсобного господарства 0,1195 га кадастровий номер 052378700:05:004:0130, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомо.

Суддя Л.В. Довгалюк