Єдиний унікальний номер справи 183/5494/20
Провадження № 2/183/1254/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання - Власко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа "Альянс", про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Пташинського О. А., звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 жовтня 2002 року.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що за умов укладеного договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2002 року житловий будинок був придбаний її матір`ю ОСОБА_3 у продавця ОСОБА_4 за 23 623,00 грн. Позивач указує на те, що відповідно до чинних на той час правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, які передбачали у якості правовстановлюючого документа зареєстровані на біржі правочини, право власності за спадкодавцем на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано у Новомосковському БТІ "Інвентаризатор". Так, 08 листопада 2002 року право власності за ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано у Новомосковському бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 374-2, що підтверджується реєстраційним посвідченням.

Також, земельна ділянка з кадастровим номером :04:008:0011, загальною площею 0,1938 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, належала померлій матері позивача ОСОБА_3 , відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №224124, виданого 11 жовтня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого у Новомосковській товарній біржі за № 296 від 09 жовтня 2002 року. Державний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19378.

На думку позивача, оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), зареєстрований в БТІ, то спадкодавець набув право власності на спірне майно та законно володів ним.

З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н. П. із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 . Проте, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки указаний житловий будинок був придбаний спадкодавцем згідно з договором купівлі-продажу, який укладено та зареєстровано 09 жовтня 2002 року Новомосковською товарною біржею без подальшого його нотаріального посвідчення. В обґрунтування відмови нотаріус посилалась на статтю 220 ЦК України та позивачеві було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 30 липня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , окрім померлого ОСОБА_4 зареєстрована з 19 липня 1971 року по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З урахуванням вказаних обставин, позивач вимушена звернутись до суду із цим позовом та просить:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований на Товарній біржі "Новомосковська" 09 жовтня 2002 року реєстраційний № 000295 та в Новомосковському бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 08 листопада 2002 року, запис в реєстровій книзі № 374-2;

- визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - А, загальною площею 41,9 м2, житловою площею 22,1 м2, літньої кухні та сараю - Б, погрібу - Г, сараю - В, вбиральні - З, колодязю - № 1, огорожі № 2, 4-5, у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 28 січня 2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду і відкрито провадження у справі, з призначенням підготовчого засідання (а.с. 32). Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пташинського О. А. витребувано докази у справі (а.с. 45). 06 серпня 2021 року позивачем ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Пташинського О. А., подано до суду уточнену позовну заяву, прийняту судом до розгляду (а.с. 97-104). Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 115).

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пташинський О. А., у судове засідання не з`явилися, останнім було подано до суду заяву, у якій він просить здійснити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, разом з тим, зазначив, що позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавали, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , її батьками записані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 10).

05 жовтня 1974 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 , про що у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Амур-Нижньодніпровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська було зроблено відповідний запис № 1521 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 05 жовтня 1974 року. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини було змінено на прізвище " ОСОБА_8 " (а.с. 9).

Як убачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2002 року мати позивача ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким вона придбала житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав продавцеві на підставі договору купівлі-продажу, виданого Піщанською сільською радою, 11 листопада 1991 року за реєстром № 343, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 374-2, що підтверджується довідкою-характеристикою, яка видана в Бюро технічної інвентаризації за місцем розташування об`єкта нерухомості за № 1227 від 07 жовтня 2002 року. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоду було зареєстровано на Товарній біржі "Новомосковська" під реєстровим № 000295 (а.с. 13).

08 листопада 2002 року право власності за ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано у Новомосковському бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 374-2, що підтверджується реєстраційним посвідченням, наданим начальником бюро технічної інвентаризації ОСОБА_9 (а.с. 14).

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого станом на 01 липня 2020 року, наданого суду у засвідченій представником позивача копії, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому складається з: житлового будинку - А, загальною площею 41,9 м2, житловою площею 22,1 м2, прибудови а, літньої кухні та сараю - Б, погрібу - Г, сараю - В, убиральні - З, споруд (колодязя, огорожі, зливної ями, хвіртки, воріт) № 1-5, 1985 року побудови (а.с. 15-19).

Разом з тим, судом установлено, що 09 жовтня 2002 року мати позивача ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким вона придбала земельну ділянку, площею 0,1938 га, розташовану на території Піщанської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 (надана для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка належала продавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Піщанською сільською радою, 29 березня 1998 року, рішення № 17, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9973. Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоду було зареєстровано на Товарній біржі "Новомосковська" під реєстровим № 000296 (а.с. 24).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 224124 від 11 жовтня 2002 року, ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі "Новомосковська" під реєстровим № 296 від 09 жовтня 2002 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1938 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Піщанської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19378 (а.с. 20).

08 листопада 2002 року право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 1938 м2, було зареєстровано у Новомосковському бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2002 року, про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 1631-4, що підтверджується реєстраційним посвідченням, наданим начальником бюро технічної інвентаризації ОСОБА_9 (а.с. 25).

Факт належності на праві приватної власності ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,1938 га, за кадастровим номером :04:008:0011, розташованої на території Піщанської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту від 11 жовтня 2002 року, підтверджується також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 05 червня 2020 року (а.с. 21-23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 42), згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась (а.с. 82). Згідно з листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 30 липня 2021 року № 6/5-2081 станом на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним за цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19 липня 1971 року.

З огляду на викладене, ураховуючи те, що доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині чи спадкоємців за заповітом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, немає, суд приходить до висновку, що у зв`язку зі смертю сторони у спірному договорі ОСОБА_4 , позивачем правильно пред`явлені позовні вимоги до ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на Товарній біржі передбачено ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно частини 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно зі ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом як, відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" вказувалося, що біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1ст. 128 ЦК УРСР), а відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцеві на праві власності нерухомого майна, а саме житлового будинку. Сторонами договору усі умови останнього виконані. Згідно з вищевказаним договором зазначена нерухомість була передана покупцеві. Установлено, що мати позивача ОСОБА_3 , по день її смерті, здійснювала своє право користування та володіння вказаним житловим будинком. Доказів того, що сторони заперечували проти укладеного договору, суду не надано.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд вважає укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , від 09 жовтня 2002 року - дійсним.

Щодо позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері, суд виходить з такого.

Так, судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 02 січня 2020 року, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 11).

Відповідно до довідки Піщанської сільської ради № 381/02-24 від 13 лютого 2020 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №6/2020, відкритої після смерті ОСОБА_3 , та наданої на запит суду, установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала та була зареєстрована на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 67 - на звороті).

Ще за життя, а саме 10 вересня 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Фоменко Т. І., та зареєстрований у реєстрі за № 161, відповідно до якого ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, все своє майно, що буде належати на день її смерті, де б воно не знаходилося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 70).

З метою оформлення своїх спадкових справ, позивач ОСОБА_10 звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монашко Н. П. із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 .

Листом приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монашко Н. П. №56/01-16 від 02 липня 2020 року позивача було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 є неможливим, у зв`язку з тим, що спадкоємцем надано правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстровано на Товарній біржі "Новомосковська" від 09 жовтня 2002 року, та не посвідчений нотаріально, що є порушенням вимог статті 220 ЦК України. Позивачеві було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом (а.с. 12).

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи із вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки суд прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу нерухомості від 09 жовтня 2002 року, який зареєстрований на Товарній біржі "Новомосковська" за реєстраційним № 000295, а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 , є дійсним, а також з огляду на те, що власник нерухомого майна ОСОБА_3 померла, а позивач ОСОБА_10 є спадкоємцем за заповітом після її смерті, яка прийняла спадщину, також, з огляду на те, що доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині чи спадкоємців за заповітом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини та доказів на підтвердження переходу права власності спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_3 матеріали справи не містять, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товарна біржа "Альянс", про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 жовтня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований на Товарній біржі "Новомосковська" за реєстраційним № 000295 та зареєстрований в Новомосковському бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", запис в реєстровій книзі № 374-2 від 08 листопада 2002 року.

Визнати за ОСОБА_10 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з: житлового будинку - А, загальною площею 41,9 м2, житловою площею 22,1 м2, літньої кухні та сараю - Б, погрібу - Г, сараю - В, убиральні - З, колодязя № 1, огорожі № 2, 4-5, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;

-третя особа: Товарна біржа "Альянс", код ЄДРПОУ 30010264, місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, буд. 16.

Рішення суду складено і підписано 30 листопада 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна