Справа № 134/1679/20
Провадження № 22-ц/801/865/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Л. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 рокуСправа № 134/1679/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Близнюком Віктором Васильовичем на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Швець Л.В., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 27.10.2020. За час подружнього життя у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із матір`ю. Відповідач добровільно участі у матеріальному забезпеченні дитини та у її вихованні не приймає, при цьому інших осіб на утриманні у ОСОБА_2 немає, стягнень по виконавчим провадженням з нього не проводиться.

З урахуванням наведеного, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову в суд і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 02 листопада 2020 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції враховано заяву відповідача про визнання позову, вік дитини, її потреби та обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представником ОСОБА_2 - адвокатом Близнюком В.В. подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не встановлено чи має відповідач можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, чи наявне у нього майно або інші активи.

Також, скаржником вказано, що заява відповідача від 08.02.2020 про визнання позову задоволена місцевим судом безпідставно, адже відповідач позовну заяву з додатками не отримував, з матеріалами справи не знайомився, і відповідно не знав, про стягнення якого розміру аліментів заявлено вимогу.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду в частині визначеного розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, змінити, призначивши до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн.

31.03.2021 позивачем на апеляційну скаргу подано відзив (заперечення) з посиланням на безпідставність поданої скарги, у якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.09.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідки № 390 від 28.09.2020, виданої виконавчим комітетом Вербської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, дитина ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та визначаючи аліменти у заявленому розмірі, врахував вік дитини та її право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також прийняв до уваги подану відповідачем заяву про визнання позову.

Положеннями частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі ухвалено з урахуванням письмової заяви відповідача про визнання позову та за наявності законних підстав для стягнення аліментів, при цьому були відсутні підстави вважати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує факту подання ним заяви про визнання позову, а щодо тверджень останнього про те, що він не отримував копію позовної заяви та не був ознайомлений із суттю заявлених до нього вимог, то вказані твердження на увагу не заслуговують, оскільки з матеріалів справи видно, що заява про визнання позову була подана відповідачем після відкриття провадження у справі безпосередньо до місцевого суду, і відповідно ОСОБА_2 мав реальну можливість ознайомитись із матеріалами справи, а подаючи вказану заяву він на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено чи має відповідач можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, чи наявне у нього майно або інші активи, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, що при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, викладені у статті 182 СК України, а також у даному випадку судом прийнято до уваги подану відповідачем заяву про визнання позову, якою він фактично підтвердив свою змогу сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Подаючи апеляційну скаргу та заперечуючи проти визначеного розміру аліментів, відповідачем взагалі не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів в такому розмірі або ж для визначення аліментів у іншому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частин 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Апеляційний суд зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначені судом першої інстанції аліменти у розмірі 5 000 грн, є достатніми для повного фізичного, інтелектуального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, і вказаний розмір аліментів не порушує інтереси сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на наведені обставини, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Близнюком Віктором Васильовичем залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук