П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Київ

справа № 756/16613/17

провадження № 22-ц/824/5790/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року у складі судді Луценко О.М., про відмову забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитних договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УніверсалБанк» про визнання кредитних договорів недійсними.

09 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду клопотанням про забезпечення доказів шляхом витребування документів.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та задовольнити її клопотання про забезпечення доказів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її доводи щодо обов`язкового постановлення ухвал, передбачених ст. 353 ЦПК України у письмові формі.

Апелянт вважає, що постановлення судом протокольної ухвали у випадку, коли суд повинен був оформити письмову ухвалу як окремий документ, є відмовою у правосудді та порушує одночасно як право учасників справи на справедливий суд, так і право на судовий захист.

Окрім зазначеного, ОСОБА_1 зауважує, що суд зобов`язаний був посприяти у перевірці відомостей, які відносяться до предмету доказування в силу закону, та витребувати документи, які вона не може самостійно надати, оскільки запитувана інформація містить банківську таємницю та може бути надана лише за рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Зазначає, що 16 січня 2020 року, під час судового засідання, протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано у банку докази.

На виконання протокольної ухвали суду, представником банку 20 лютого 2020 року надано витребувані документи, що стосуються розгляду справи.

Отже, на підставі викладених обставин, відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а оскаржувану ухвалу без змін.

У відповіді на відзив, ОСОБА_1 зазначила, що твердження відповідача у відзиві не відповідає дійсності, зокрема посилання щодо надання відповідачем всіх наявних документів витребуваних протокольною ухвалою суду від 16.01.2020 року, відповідачем належним чином не виконано, в суд подано не повний комплект витребуваних документів і причину такого ненадання не вказано. Отже, позивач вважає, що відповідач не надав доказів та не навів достатньо обґрунтованих причин на спростування доводів апелянта, а відтак не довів правомірності рішення, тому вимоги апеляції підлягають задоволенню.

Сторони належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, їх представникиподали до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із посиленням карантинних заходів у місті Києві через пандемію коронавірусної хвороби.

Вирішуючи заяви про відкладення розгляду справи, колегія суддів враховує вказівки, викладені в Уніфікованих рекомендацііях для всіх судів України щодо безпечної роботи в умовах карантину, які ухвалила Вища рада правосуддя спільно із Консультативною місією Європеи?ського Союзу з реформування сектору цивільної безпеки України своїм рішенням на засіданні 1 квітня 2021 року.

Так, запропоновано забезпечити право осіб на доступ до правосуддя в умовах карантину шляхом проведення засідань в режимі реального часу в мережі інтернет, проте представники не звертались до апеляційного суду з відповідними заявами.

Колегія суддів також враховує, що розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

При цьому дана справа знаходиться в провадженні суду першої інстанції з грудня 2017 року, судові засідання неодноразово відкладались за заявами представника позивача про відкладення розгляду через пандемію коронавірусної хвороби.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2020 року, відкрито 04 березня 2021 року.

За змістом частини першої статті 371 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу протягом розумного строку, зокрема апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З огляду на викладене, враховуючи що позивач подала апеляційну скаргу, в якій ґрунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення, відповідач подав відзив на скаргу, позивач, скористалась своїм правом та подала відповідь на відзив, тобто сторони реалізували свої права як учасники справи, колегія суддів з метою дотримання строків розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе, відповідно до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, розглянути скаргу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, відмовивши у задоволенні заяв про відкладення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що в грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитних договорів недійсними. До позову приєднано копії кредитних договорів від 16 травня 2008 року з додатками (т.1 а.с. 2-18)

Ухвалою суду від 13.12.2017 року було відкрито провадження у справі (т.1 а.с.19).

10.05.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника Банку, який вважає що відсутні підстави для задоволення позову, крім того просив застосувати строк позовної давності до позову. До відзиву приєднано копії анкети-заяви позичальника, умови кредитування, інформація для клієнта, графік погашення (т.1 а.с.32-42).

18.05.2018 року представник позивача звернулась з заявою про витребування доказів (т.1а.с.47)

Протокольною ухвалою суду від 18.05.2018 року клопотання було частково задоволено, зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію кредитної справи та копії ліцензій валютного регулювання (т.1 а.с.55).

23.11.2018 року Банк на виконання протокольної ухвали від 18.05.2018 року надав суду витребувані документи за переліком (т.1 а.с.66-250, т.2 а.с.1-203).

16.01.2020 року представник позивача звернулась до суду з заявою про поновлення строку на витребування доказів та витребувати докази за переліком, посилаючись на те, що подані Банком докази не відповідають ст.95 ЦПК України, копії документів зроблено не з оригіналів, а копія з копії, а також не завірені належним чином (т.2 а.с.243-246).

Протокольною ухвалою суду від 16.01.2020 року було задоволено клопотання позивачки про витребування у відповідача документів.

20.02.2020 року на виконання протокольної ухвали суду від 16.01.2020 року про витребування у Банка доказів, відповідачем подані для доручення до справи копія кредитної справи за кредитним договором від 16.05.2008 року (т.3 а.с.26-249, т.4 а.с.1-250, т.5 а.с. 1-78).

09 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась з клопотанням про забезпечення доказів шляхом витребування документів за вказаним нею переліком, зокрема оригінали матеріалів кредитної справи та інші оригінали документів, які на думку позивача є доказами, за допомогою яких можна підтвердити або спростувати обставини, на які посилається позивач на обґрунтування позовних вимог (т.5 а.с.126-130)

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів було відмовлено (т.5 а.с.138).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно ст.76 ЦПК України під доказами розуміються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Закон зобов`язує позивача подати докази разом із позовом (ч.2 ст.83 ЦПК України).

Згідно частин 4-5 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини його неподання та докази про вчинення усіх залежних від учасника дій для його отримання, а суд у випадку визнання поважними причин неподання цього доказу, може встановити додатковий строк для його подання.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Виходячи з наведеного, на думку судової колегії, суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача, оскільки не наведено достатніх підстав для забезпечення доказів у розумінні вимог статей 116, 117 ЦПК, крім того, не доведено необхідності забезпечення доказів, оскільки необґрунтовано існування обставин, за яких невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або, що засіб доказування може бути втрачений.

В даному випадку позивач помилково ототожнює дві різні процесуальні дії - подання доказів і подання заяви про забезпечення доказів, які є різними за своїм правовим змістом та за процесуальними строками подання до суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи скарги про те, що суд вирішуючи клопотання про забезпечення доказів повинен був оформити письмову ухвалу як окремий документ, безпідставні, оскільки постановлення даної ухвали в нарадчій кімнаті процесуальний закон не передбачає.

Так, ні ст.222 ЦПК України, яка регламентує розгляд судом клопотань, ні ст.259 ЦПК України, яка регламентує порядок ухвалення судових рішень, не містять вимоги про негайне вирішення судом заявленого клопотання чи заяви шляхом видалення до нарадчої кімнати. В даному випадку із протоколу судового засідання від 10.11.2020 року вбачається, що клопотання позивачки про забезпечення доказів було оголошено судом, з цього приводу висловилися усі учасники справи, після чого суд оголосив цю ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, що не позбавило позивача реалізувати свої права на оскарження цієї ухвали в апеляційному порядку і спростовує посилання позивача у скарзі на порушення її права, як учасника справи на справедливий суд та судовий захист.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст складений 12 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: