Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2021 Справа №607/1863/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексенко Сергій Леонтійович до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Алексенко С.Л. пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:1547, яка знаходиться під зазначеним житловим будинком та земельна ділянка, площею 2,00 га, що розташована на території Ігровицької селищної ради, цільове призначення якої для ведення сільського господарства. Згідно заповіту, земельну ділянку, площею 2,00 га, що розташована на території Ігровицької селищної ради, цільове призначення якої для ведення сільського господарства ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 , а решту свого майна заповіла позивачці ОСОБА_1 . Житловий будинок АДРЕСА_2 побудований батьком позивачки ОСОБА_4 та рахується за чотирма особами: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . На даний час ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли, після смерті яких цілий житловий будинок АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_3 . Таким чином, позивачка ОСОБА_1 як спадкоємиця за законом набула права на спадкування зазначеного житлового будинку. Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. За вказаних обставин позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

11 березня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла до суду заява про визнання позову, згідно якої відповідач ОСОБА_2 просив позов задовольнити, оскільки позивачка позбавлена в інший спосіб захистити свої порушені права, окрім як за звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок.

Позивачка ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Алексенко С.Л. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, вказав,що заявлені позовні вимоги підтримує та просив задовольнити у повному обсязі, а також повернути позивачці 50% сплаченого судового збору, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, однак, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом установлено:

Згідно Виписки з Рішення №29 виконавчого комітету Ігровицької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області «Про оцінку зібраних матеріалів на оформлення права власності на жилі будинки в с. Ігровиця» від 27 липня 1990 року, виконавчий комітет Ігровицької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області вирішив погодитись з оцінкою матеріалів та пропозицією бюро технічної інвентаризації про встановлення факту належності та визнання права власності на жилий будинок, ОСОБА_4 , що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1351 виданої 22 жовтня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_2 рахується за: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Як убачається із інформаційної довідки №1353 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 2020 року, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 05 вересня 1990 року та записано в реєстрову книгу №5 за реєстровим №290.

Згідно довідки №333 виданої 15 жовтня 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, будинковолодіння в АДРЕСА_2 рахується за померлим ОСОБА_4 станом на 01 липня 1990 року колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_4 та членами двору були: ОСОБА_3 дружина; ОСОБА_5 син; ОСОБА_6 син.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №12 Ігровицької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 21 липня 1997 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки №341 виданої 22 жовтня 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на день смерті ОСОБА_4 разом із ним в житловому будинку по АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 дружина та ОСОБА_5 син.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 27 грудня 2007 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , про що складено актовий запис №28 Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Довідкою №342 виданою 22 жовтня 2020 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_5 разом із ним у житловому будинку по АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 мати та ОСОБА_6 брат.

Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62150893 від 21 жовтня 2020 року слідує, що після померлого ОСОБА_5 спадкова справа не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 01 квітня 2016 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №6 від 01 квітня 2016 року.

Як убачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62150856 від 21 жовтня 2020 року після померлого ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася.

На день смерті ОСОБА_6 разом із ним у житловому будинку по АДРЕСА_2 була зареєстрована та проживала мати ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №55 виконавчого комітету Білецької сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області, яким 13 травня 2020 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Згідно заповіту, складеного 15 січня 2016 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2,00 га, що розташована на території Ігровицької сільської ради, цільове призначення якої для ведення сільського господарства, а решту свого майна, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці ОСОБА_1 .

Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. та зареєстровано в реєстрі за №27.

Як убачається із матеріалів спадкової справи №152/2020, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_3 , у встановлений законом строк, а саме 08 липня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 04 грудня 2020 року за №2045/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації права власності та правовстановлюючого документа на житловий будинок, а також неможливістю встановити факт родинних відносин.

Так, у вказаній постанові нотаріуса зазначено про наявність розбіжностей у зазначенні прізвища та імені спадкодавця, зокрема у свідоцтві про народження ОСОБА_7 у відомостях про матір зазначена: ОСОБА_3 , у свідоцтві про шлюб ОСОБА_1 у відомостях про наречену зазначено ОСОБА_7 .

Також, у даній постанові нотаріуса констатовано, що ОСОБА_3 була єдиною спадкоємицею яка звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , який склав у її користь заповіт на належний йому житловий будинок. Також ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_5 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_6 , по спільному проживанню із спадкодавцями.

22 жовтня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння АДРЕСА_2 складається із: А житловий будинок, 1969 року побудови; а прибудова, 1991 року побудови; а1 сходи, 1991 року побудови; Б - господарська будівля, 1984 року побудови; Пд підвал, 1984 року побудови; вх. в Пд. вхід у підвал; В хлів, 1972 року побудови; 1 огорожа; 2 ворота; 3 хвіртка.

Як убачається із експлікації приміщень до плану житлового будинку під літ. «А», загальна площа будинку становить 58,5 кв.м., житлова площа 34,3 кв.м.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг.

Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р.

Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по АДРЕСА_2 був ОСОБА_4 та членами колгоспного двору були: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Таким чином, їм належить по 1/4 частині вказаного будинковолодіння.

Судом установлено, що після померлого чоловіка ОСОБА_4 та синів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 спадщину прийняла ОСОБА_3 .

Відтак, ОСОБА_3 успадкувала цілий житловий будинок по АДРЕСА_2 .

У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки спадкоємиця за заповітом після померлої ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 набула права на спадкування житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Щодо наявності розбіжностей у зазначенні прізвища спадкодавця « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 », а також імені « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 », про що зазначено у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у суду, на підставі зібраних під час розгляду справи доказів та встановлених обставин, не виникає сумнівів у належності спірного житлового будинку по АДРЕСА_2 саме ОСОБА_3 .

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Разом із цим, частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1029,50 гривень та 50 відсотків судового збору у сумі 1029,50 гривень повернути позивачці з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12, 141, 200, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексенко Сергій Леонтійович до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1029,50 гривень судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 1029,50 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 16 квітня 2021 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка