Справа № 369/3108/21
Провадження №2/369/3294/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., розглянувши заяву адвоката Дуня Віталія Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Крюківщинської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування скасувати рішення Крюківщинської сільської ради Київської області від 07 вересня 2017 року №13/18 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0.2101 га із кадастровим номером :01:018:5011, для ведення особистого селянського господарства в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району, Київської області; визнання незаконним та скасування права власності на земельні ділянки, що належать ОСОБА_3 , а саме: :01:018:5441 площа (га): 0.0236; :01:018:5442 площа (га): 00154; :01:018:5443 площа (га): 0.0074; :01:018:5444 площа (га): 0.0081, :01:018:5445 площа (га): 0.0076, :01:018:5446 площа (га): 0.0083, :01:018:5447 площа (га): 0.0079, :01:018:5448 площа (га): 0.0086, :01:018:5449 площа (га): 0.008, :01:018:5450 площа (га): 0.0089, :01:018:5451 площа (га): 0.0087, :01:018:5452 площа (га): 0.0178, :01:018:5453 площа (га): 0.0167, :01:018:5454 площа (га): 0.0092, :01:018:5455 площа (га): 0.011, :01:018:5456 площа (га): 0.0113, :01:018:5457 площа (га): 0.0316 (право власності на ці земельні ділянки зареєстровано 16.10.2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.10.2020 року); витребування на користь територіальної громади с. Крюківщина Бучанського району Київської області з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:018:5441 площа (га): 0.0236; :01:018:5442 площа (га): 00154; :01:018:5443 площа (га): 0.0074; :01:018:5444 площа (га): 0.0081, :01:018:5445 площа (га): 0.0076, :01:018:5446 площа (га): 0.0083, :01:018:5447 площа (га): 0.0079, :01:018:5448 площа (га): 0.0086, :01:018:5449 площа (га): 0.008, :01:018:5450 площа (га): 0.0089, :01:018:5451 площа (га): 0.0087, :01:018:5452 площа (га): 0.0178, :01:018:5453 площа (га): 0.0167, :01:018:5454 площа (га): 0.0092, :01:018:5455 площа (га): 0.011, :01:018:5456 площа (га): 0.0113, :01:018:5457 площа (га): 0.0316.

14.04.2021 року адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до канцелярії суду подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на земельні ділянки в с. Крюківщина Бучанського району Київської області до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, а саме на наступні земельні ділянки, що належать ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 :

:01:018:5441 площа (га): 0.0236;

:01:018:5442 площа (га): 00154;

:01:018:5443 площа (га): 0.0074;

:01:018:5444 площа (га): 0.0081,

:01:018:5445 площа (га): 0.0076,

:01:018:5446 площа (га): 0.0083,

:01:018:5447 площа (га): 0.0079,

:01:018:5448, площа (га): 0.0086,

:01:018:5449 площа (га): 0.008,

:01:018:5450 площа (га): 0.0089,

:01:018:5451 площа (га): 0.0087,

:01:018:5452 площа (га): 0.0178,

:01:018:5453 площа (га): 0.0167,

:01:018:5454 площа (га): 0.0092,

:01:018:5455 площа (га): 0.011,

:01:018:5456 площа (га): 0.0113,

:01:018:5457 площа (га): 0.0316;

заборонити до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам проводити будівельні роботи по вирубці зелених насаджень, вчиняти будь-які дії з вищевказаними земельними ділянками, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цих земельних ділянок.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву адвоката Дуня В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову адвокат Дунь В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що Крюківщинською сільською радою рішенням від 07.09.2017 року №13/18 всупереч вимогам ст.ст. 58, 59, 60, 61, 84 Земельного кодексу України, ст.ст.4, 6, 80, 85, 88, 89 Водного кодексу України, передано у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки водного фонду в межах 50-метрової прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення АДРЕСА_1 орієнтованою площею 17 га. На час звернення з вказаною заявою, новий власник ОСОБА_3 з допомогою найманих осіб зводить паркан для виконання будівельних робіт та намагається спиляти дерева (в тому числі багатолітні дуби), що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, оскільки якщо власник даних земельних ділянок побудує капітальну споруду на даних земельних ділянках, то це може утруднити повернення земельних ділянок до територіальної громади с. Крюківщина. Також, якщо власник спиляє дерева, особливо вікові дуби, то це вже буде незворотньо.

Слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Однак лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість, щодо створення умов, при яких ефективний захист буде ускладнено, а виконання рішення суду унеможливлено, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що між сторонами дійсно існує спір щодо спірних земельних ділянок, а права заявниці можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідачів навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 260 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Ухвалу підписано 15.04.2021 року

Суддя А.В. Янченко