У х в а л а

14 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 754/4508/18

провадження № 61-5307 ск 21

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної служби України з питань праці, департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - Міністерство охорони здоров`я України, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва), департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної служби України з питань праці, департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - Міністерство охорони здоров`я України, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 81/1. Зобов`язано видати наказ щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 81/1 та надати затверджений графік роботи стоматолога-терапевта, ознайомити з посадовою інструкцією, провести інструктаж, затверджений наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15, забезпечити належними умовами для роботи стоматологом - терапевтом; контроль за виконанням законодавства про працю України КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 81/1 покладено на Державну службу України з питань праці; стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 177 700,00 грн; стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва на користь держави судовий збір в розмірі 2 686,64 грн; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційні скарги КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва та Державної служби України з питань праці задоволено; рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

05 березня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, в якій просила скасувати або змінити постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 визнано зловживанням її процесуальними правами та повернуто.

31 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій вона вимагає скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги особі, яка її подала, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Як зазначено у частині другій статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У пункті четвертому частини четвертоїстатті 393 ЦПК України визначено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, визначену в пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України. Однак, мотивувальна частина касаційної скарги не містить інформації, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Натомість, у касаційній скарзі заявник лише констатує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не врахував, що заявник мати-одиночка та цитує статті 3, 389, ЦПК України, 184 КЗпП не вказуючи при цьому, чи були дані норми не застосовані або неправильно застосовані Київським апеляційним судом при постановленні оскаржуваної ухвали.

Таким чином, всупереч вимогам частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не зазначено підстави касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, а саме, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи, те що ОСОБА_1 не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження відповідного судового рішення, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до вимог частини шостої статті 393 ЦПК Українипро повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

На підставі викладеного та керуючись статями 185, 389, 393 ЦПК України,

У х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної служби України з питань праці, департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради, третя особа - Міністерство охорони здоров`я України, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко