09.04.2021 Справа № 363/4047/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом АТ «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий їй кредит, а тому порушує питання про стягнення з останньої заборгованості в загальному розмірі 22 340 грн. 02 коп. та понесених судових витрат в розмірі 2 102 грн.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 15 квітня 2013 року між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є позивач укладено кредитний договір №105707880. Однак будь-яких договорів із АТ «Банк Форвард» вона не укладала, коли останній, маючи доступ до її персональних даних, самостійно вніс їх в інформаційний блок оферти №118698567 від 14 грудня 2016 року, підпис в якому виконано не нею. Крім того зазначила, що позивач не надав доказів видачі їй кредиту в розмірі 18 670 грн. 40 коп. та його отримання нею, коли виписка по рахунку, підготовлена працівником банку, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків, та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом розміру грошових вимог банку до відповідача.

Також зазначила, що 29 липня 2019 року за заявою АТ «Банк Форвард» приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. вчинено виконавчий напис №1581 предметом якого є стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №118698567 від 20 грудня 2016 року в розмірі 20 618,26 грн., тобто за тим же кредитним договором про стягнення коштів за яким банк звернувся до суду з позовною заявою. Вказаний виконавчий напис позивачем звернуто до виконання, на підставі якого проводиться стягнення з доходів відповідачки, що свідчить про подвійне стягнення з неї заборгованості.

Крім того просила застосувати в цій справі строки позовної давності, посилаючись на те, що про порушення своїх прав позивач дізнався ще 20 липня 2017 року, тобто в день останнього платежу за договором, а з позовом до суду звернувся лише 22 жовтня 2020 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, коли відповідачка подала відзив на позовну заяву та наявні в неї докази, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в спрощеному провадженні в загальному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 14 грудня 2016 року звернулася до позивача з інформаційним блоком оферти №118698567, згідно п. 1 якого запропонувала Публічному акціонерному товариству «БАНК ФОРВАРД» на умовах, викладених а цій оферті, Умовах надання та обслуговування лояльних кредитів ПАТ «БАНК ФОРВАРД» укласти з нею кредитний договір в рамках якого відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривні, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за кредитним договором та надати їй кредит в сумі 18 670, 40 грн., строком на 2922 дні з 20 грудня 2016 року по 20 грудня 2024 року, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок та її подальшого безготівкового перерахування з рахунку згідно дорученням(-и) клієнта.

Згідно п. 2 оферти відповідачка зазначила, що розуміє і погоджується з тим, що банк розгляне її оферту про укладання кредитного договору у випадку, якщо в період з дати підписання даної оферти/ виставлення їй заключної вимоги по Первісному кредитному договору (№105707880 від 15 квітня 2013 року) до дати, вказаної в графі «Дата оформлення лояльного кредиту» Розділу «Кредитний договір» нею внесено на рахунки, зазначені в графах «Рахунок споживчого кредиту» Розділу «Кредитний договір» суму грошових коштів, вказану в графі «Сума внеску Клієнта» Розділу «Кредитний договір» .

Відповідно до п. 3 оферти ОСОБА_1 просила банк в дату оформлення лояльного кредиту перерахувати в безготівковому порядку на рахунки споживча кредитів суму кредиту; в день надходження на рахунки споживчих кредитів суми грошових коштів у відповідності з пунктом 3,1 даної оферти в безготівковому порядку списати з рахунків споживчих кредитів наявну в неї суму заборгованості по первісним кредитним договорам на дату такого списання і направити на погашання такої заборгованості.

Як передбачено п. 4 оферти ОСОБА_1 розуміє і погоджується з тим, що акцептом її оферти про укладення кредитного договору будуть дії банку по зарахуванню кредитних коштів на рахунок та їх подальшому безготівковому перерахуванню з рахунку згідно з дорученням клієнта, викладеним(-и) в п. 3 даної оферти, здійснені в межах строку для відповіді, зазначеного в п. 5 цієї оферти.

Згідно п. 6 оферти, підписанням цієї оферти ОСОБА_1 підтверджує, що до підписання цієї оферти вона була в письмовій формі повідомлена про те, що кредитодавцем, якому вона робить оферту є банк, а також була в повному обсязі в письмовій формі повідомлена про наявні в банку умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість лояльного кредиту; порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом; фінансові умови кредитного договору (включаючи вартість кредиту), які містяться в Умовах по лояльним кредитам; складовою та невід`ємною частиною кредитного договору будуть являтися: дана оферта, Графік платежів (що містить окрім іншого інформацію про дати і розмір чергових платежів), Умови по лояльним кредитам, примірник яких вона отримала, які розміщені банком в місці, в якому було оформлено дану оферту, в мережі Інтернат на сайті банку, у підрозділах банку, з якими вона ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє та положень яких зобов`язалась неухильно дотримуватись.

Згідно п. 2.2 Умов надання та обслуговування лояльних кредитів в ПАТ «БАНК ФОРВАРД», затверджених наказом правління банку №44 від 20 вересня 2016 року (далі - Умови), кредит надається банком клієнту на строк, зазначений в оферті, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок, та вважається наданим в момент такого зарахування.

З моменту надання клієнту кредиту у клієнта виникає зобов`язання сплачувати банку проценти за користування кредитом (проценти нараховуються банком з дня надання кредиту, до дня, що передує дню повного погашення заборгованості (у випадку планового або дострокового погашення заборгованості), або до дня, що передує дню оплати заключної вимоги (у випадку виставлення клієнту заключної вимоги) (п. 2.3 Умов).

Відповідно до п. 2.4. Умов проценти за користування кредитом на строкову суму основного боргу нараховуються банком та підлягають сплаті клієнтом за ставкою, зазначеною в оферті, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році на суму основного боргу, зменшену на суму її простроченої частини. Проценти на строкову суму основного боргу нараховуються банком у день платежу за Графіком платежів та в останній робочий день кожного місяця (по кредитам).

Згідно п. 2.6 Умов у випадку пропуску платежу за Графіком платежів, клієнт зобов`язаний сплатити банку відповідну плату за пропуск чергового платежу в розмірі, обумовленому в оферті або відповідну суму плати за пропуски чергових платежів у разі пропуску клієнтом двох та/або більше чергових платежів за Графіком платежів.

Як передбачено п. 3.5 Умов щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування (далі - РКО) підлягає сплаті клієнтом банку на щомісячній основі протягом строку, на який наданий кредит.

Згідно п. 4.5.1 Умов у випадках, викладених в п. 4.5.2. Умов, банк має право вимагати від клієнта дострокового погашення заборгованості в повному обсязі і направити клієнту з цією метою заключну вимогу, а клієнт зобов`язаний виконати таку заключну вимогу та погасити заборгованість достроково в розмірі, зазначеному в такій вимозі, а строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання заключної вимоги. Заключна вимога направляється клієнту поштою або вручається особисто клієнту.

Згідно Інформаційного блоку оферти, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок, банк 20 грудня 2016 року надав відповідачці кредит в сумі 18 670,40 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Як вбачається з оферти, кредит наданий на наступних умовах: розмір процентної ставки за кредитом - 25,00 % річних; розмір щомісячної комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування (РКО) - 1,87 грн.; строк кредиту - з 20.12.2016 року по 20.12.2024 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснила часткове погашення кредиту, останній платіж по якому здійснила 20 липня 2017 року.

Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором банк 20 листопада 2017 року направив на адресу відповідачки заключну вимогу, в якій йшлося про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 20 618,26 грн., що складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18 187,12 грн., заборгованості за процентами та комісіями в розмірі 1 821,79 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями в розмірі 609 грн. 35 коп.

Як вбачається з позовної заяви станом на 02 жовтня 2020 року розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 22 340,02 грн., з них: сума заборгованості згідно заключної вимоги - 20 618,26 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 1 721,76 грн., що розраховані на суму 20 618,26 грн. в період з 21 грудня 2017 року (перший день після закінчення 30-денного строку оплати заключної вимоги) по 02 жовтня 2020 року, всього 1016 днів.

29 липня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. вчинено виконавчий напис №1581 предметом якого є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №118698567 від 20 грудня 2017 року в розмірі 20 618,26 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18 187,12 грн., заборгованості за процентами та комісіями в розмірі 1 821,79 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями в розмірі 609 грн. 35 коп.

Згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться в період з 16 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

23 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису №1581 від 29 липня 2019 року.

Постановою приватного виконавця від 23 грудня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід в ТОВ «ЄВРОПА ТРАНС АГРО».

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з виконавчого напису №1581 від 29 липня 2019 року вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» стягнуто заборгованості за кредитним договором №118698567 від 20 грудня 2017 року в розмірі 20 618,26 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18 187,12 грн., заборгованості за процентами та комісіями в розмірі 1 821,79 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями в розмірі 609 грн. 35 коп. Згідно виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться в період з 16 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

Як встановлено з розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідачки в розмірі 20 618,26 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18 187,12 грн., заборгованості за процентами та комісіями в розмірі 1 821,79 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями в розмірі 609 грн. 35 коп., утворилася станом на 20 грудня 2017 року.

У той же час, в поданій позовній заяві фактично банк просить повторно стягнути з відповідачки ОСОБА_1 суму заборгованості згідно заключної вимоги від 20 листопада 2017 року в розмірі 20 618,26 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 18 187,12 грн., заборгованості за процентами та комісіями в розмірі 1 821,79 грн. та плати за пропуск мінімальних платежів та комісіями в розмірі 609 грн. 35 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 721,76 грн., що розраховані на суму 20 618,26 грн. в період з 21 грудня 2017 року (перший день після закінчення 30-денного строку оплати заключної вимоги) по 02 жовтня 2020 року, всього 1016 днів.

Тобто, в поданій позовній заяві позивач порушує питання про стягнення з відповідачки складових заборгованості, яка виникла станом на 20 грудня 2017 року та на стягнення якої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вже вчинено виконавчий напис №1581 від 29 липня 2019 року, хоча зазначає нібито інший період її виникнення.

Зі справи встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором, що становить 20 618,26 грн., позивачем нарахований в один і той же період (з 16 жовтня 2017 року по 20 грудня 2017 року), та є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування, шляхом вчинення виконавчого напису та рішення суду про стягнення заборгованості є неправомірним, що суперечить положенням статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Так судом встановлено, що 14 грудня 2016 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідачка отримав строком на 2922 дні, тобто з 20 грудня 2016 року по 20 грудня 2024 року, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 18 640,80 грн., які зобов`язалася повернути зі сплатою відсотків у розмірі 25,00 % річних.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідачка мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 15 числа кожного місяця кошти у сумі 454 грн. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 20 грудня 2024 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 20 грудня 2024 року відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 15 числа кожного місяця.

Водночас позичальник (кредитор), надіславши вимогу від 20 листопада 2017 року про дострокове погашення заборгованості в розмірі 20 618,26 грн. і отримавши виконавчий напис нотаріуса про стягнення цієї заборгованості, скористався своїм правом дострокового погашення всієї заборгованості згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що позбавляє його права в подальшому нараховувати відсотки та штрафні санкції згідно умов договору.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12).

Крім того, суд звертає увагу на те, що наявність виконавчого напису про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у виконавчому написі, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

З огляду на зазначене можна зробити висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц).

Відтак, якщо за виконавчим написом заборгованість за кредитним договором указана в такому написі у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення відсотків та штрафних санкцій.

Отже враховуючи викладене, порушених прав позивача, які б підлягали захистові, в цій справі судом не виявлено, а тому підстав до його задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного і керуючись статтями 259, 265, 268, 279, 280 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: АТ «Банк Форвард», м. Київ, вул. Саксаганського, 105, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 13 червня 2012 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя