РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/3618/20

14.04.21 Провадження № 2/133/57/21

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі судді Пєтухової Н.О.,

за участю секретаря судових засідань Гаврилюк О.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

вудповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки та піклування Козятинської міської ради - Пахольчука В.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки і піклування Козятинської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 13.10.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 160. Після розірвання шлюбу, залишити неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати з нею.

Ухвалою суду від 22.01.2021 позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати позовну заяву та її копії відповідно до кількості учасників справи у новій редакції із зазначеними усіма учасниками справи та обгрунтування позовних вимог стосовно вимоги про визначення місця проживання дитини із зазначенням доказів, що підтверджують вказані позивачем обставини справи.

На виконання вимог ухвали від 22.01.2021 року ОСОБА_1 надала позовну заяву в новій редакції за позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Козятинської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу. Просить шлюб між нею та ОСОБА_2 зареєстрований 13.10.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 160. Після розірвання шлюбу, залишити неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати з нею.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вони з відповідачем 13 жовтня 2015 року уклали шлюб, зареєструвавши його у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 160.Після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище ОСОБА_1 на прізвище чоловіка ОСОБА_1 . Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. Причиною розпаду сім`ї, стало те що між ними не знайшлось порозуміння при вирішенні питань, які виникали в процесі сімейного життя, часто виникали сварки та суперечки, свідком яких ставала дитина. З відповідачем подружніх та сімейних відносин не підтримує, залишила його, і з дитиною перейшла жити до своїх батьків.

Вважає, що примирення між ними неможливе, сім`я розпалась остаточно, рішення про розлучення є зрілим і обдуманим.

Одночасно просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу, оскільки вони не змогли домовитися про місце його проживання на добровільних засадах, а позиція відповідача є суперечливою і непослідовною.

Спочатку ним була дана згода на зняття сина ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , та його реєстрацію за місцем фактичного проживання в АДРЕСА_2 , вони разом зверталися в ЦНАП, але потім категорично відповідач відмовився писати заяву, створивши конфліктну ситуацію. Це саме стосується і місця проживання дитини. Вважає, що малолітній син ОСОБА_7 , якому виповнилось лише 4 роки, після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 повинен залишитися з нею, адже він проживає разом з нею у її батьків, більш прихильний до неї; вона, як психолог за освітою, має на нього більший вплив, знає, які підходи знайти до нього в різних життєвих ситуаціях; любить його, виконує належним чином свої материнські обов`язки, син доглянутий і вихований. Матеріально забезпечена, працює в соціальній сфері, маючи відношення до проблемних сімей, має відповідний педагогічний досвід. Разом із сином проживає у своїх батьків, в приватному 4-х кімнатному будинку зі всіма зручностями, де в них є своя окрема кімната.

Відповідач працює диспетчером на залізниці, його робота пов`язана з нічними чергуваннями, тому у нього не має таких можливостей турбуватися про дитину, забезпечити її побут та розвиток. У спілкуванні батька з сином вона не створює перешкод, дозволяє матері відповідача ОСОБА_2 , як бабусі, бачитися з онуком, забирати його до себе. Не визначене місця проживання дитини позбавляє позивачку можливості вирішувати деякі негайні, необхідні та важливі в житті дитини питання для забезпечення її належного розвитку та виховання, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала просила шлюб розірвати, малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 залишити проживати разом з нею.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, просив шлюб між ним та позивачкою розірвати. В частині визначення місця проживання сина ОСОБА_7 , позов також визнав. Не заперечує, щоб після розлучення з ОСОБА_1 син ОСОБА_7 залишився проживати з нею.

Представник відповідача адвокат Гореванов В.Г. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Козятинської міської ради Пахольчук В.О. в судовому засіданні пояснив, що комісією було проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 , щодо визначення місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Комісією встановлено, що для виховання та розвитку дитини створено всі умови. Просить позов у цій частині задоволити.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєструвавши його у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 160.

Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син - ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 16 серпня 2016 року.

Після припинення відносин і до теперішнього часу сторони проживають окремо, спільна дитина проживає з позивачкою.

Позивачка з сином проживає у будинку своїх батьків, в приватному 4-х кімнатному будинку зі всіма зручностями, де вони мають свою окрему кімнату, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов від 02.02.2021, складений членами комісії служби у справах дітей Козятинської міської ради, щодо проведення обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 з метою обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до результату обстеження встановлено, що у будинку АДРЕСА_2 , чисто, світло, будинок мебльований та оснащений необхідною побутовою технікою, всі члени родини мають окремі спальні місця, постіль чиста, дивани, крісла, м`які меблі у гарному стані, є письмовий стіл. Мати та члени родини намагаються якнайкраще створити належні санітарно-гігієнічні умови для життя та розвитку її сина ОСОБА_7 .

Позивачка матеріально забезпечена, працює на посаді головного спеціаліста по роботі з молоддю відділу у справах сім`ї та молоді управління сімейної, дитячої та молодіжної політики Козятинської міської ради (розпорядження про призначення від 01.10.2019 № 175-К), що підтверджується довідкою Козятинської міської ради Вінницької області № 192/21 від 29.01.2021.

Позивачка забезпечує дитині належні умови проживання, повною мірою займається її вихованням, що свідчить про спроможність забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, оскільки вона, як мати, приділяє сину належну та необхідну увагу і проживання разом зі матір`ю відповідає інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши мотиви та фактичні обставини, які враховуються при розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оцінюючи надані суду докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає за можливе позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про розлучення задовольнити.

Суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Законами України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, положеннях Сімейного Кодексу України, роз`ясненнях, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Батько дитини, у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

У відповідності до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до п. 72 Постанови КМ України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

За таких обставин, судом встановлено, що протягом тривалого часу, спільний син сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю та членами її родини за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, умови проживання хлопчика за даною адресою є належними, з усіма побутовими зручностями потрібними для повноцінного проживання малолітньої дитини, про що свідчить акт обстеження житлово - побутових умов. Мати дитини належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитині належні умови проживання, виховання, матеріально-побутові умови та рівень. Має стабільну роботу, що свідчить про те, що і у подальшому у неї буде можливість створювати належний рівень забезпечення дитини. При цьому суд також бере до уваги вік дитини - 4 роки, а отже вона особливо потребує турботи з боку матері, її присутності. Також у такому віці дитина тісно пов`язана емоційно саме з матір`ю, а тому за необхідне такий зв`язок зберегти, що є запорукою психологічного здоров`я дитини.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, позицію відповідача щодо вказаного питання, який вважає, що дитина повинна проживати разом з матір`ю, враховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом ОСОБА_1 сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 1682 грн. за подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією Відділення № 201 АТ «Укрсиббанк» № 7 від 24.12.2020 та квитанцією Відділення № 201 АТ «Укрсиббанк» № 27 від 01.12.2020 .

Згідно п. 8 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства.

В судовому засіданні сторони повідомили, що між ними погоджено розподіл судових витрат в рівних частинах.

При поданні заяви до суду позивачкою понесені судові витрати сплочений судовий збір в сумі 1682 гривні та 1000 грн., за надання правничої допомоги по оформленню позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 6 від 01.02.2021 року Адвокатського об`єднання «Вінницька обласна колегія адвокатів».

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 частина сплаченої останньою сума судового збору та витрати понесені позивачкою за правничу допомогу при оформленні позовної заяви для подання вказаної позовної заяви до суду, що становить в 1342 грн.

Керуючись ст. 21,24,104,105,110,112 СК України, ст. 2,4,5,12,13,76-82,89, 133,141, 206, 211, 247, 258,259, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Орган опіки і піклування Козятинської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який укладений 13 жовтня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 160, розірвати.

Повернути ОСОБА_1 її родове прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу.

Визначити місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1342 (одну тисячу триста сорок дві) гривні у рахунок компенсації понесених нею судових витрат.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду.

Копію рішення після набрання ним законної сили, надіслати до Органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо особа не була присутня у день проголошення рішення або його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.04.2021.

Суддя Н.О. Пєтухова

Дата документу 14.04.21