Справа № 504/1034/20
провадження №2/504/817/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Вінської Н.В.,

за участю секретаря Білаш А.М.,

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 20.02.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 141826 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідач договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. В подальшому на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики в розмірі 1000 грн., що підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, ТОВ «ВЕЛЛФІН» належним чином виконані умови Договору позики, в той час як ОСОБА_1 отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» станом на 13.04.2020 становить 42078,00 грн., з яких: 1000 грн. - основний борг; 20824,00 грн. - заборгованість по відсоткам; 20254,00 грн. -заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 42078,00 грн. та судові витрати в сумі 2102 грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.12.2020 року, провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові зазначив про розгляд справи за його відсутність, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, у встановлений судом строк, заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження або відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд згідно із ч.8 ст. 178 ЦПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 2606 від 27 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі фінансових установ за № 16103225.

Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі оформленої ОСОБА_1 заявки на офіційному веб-сайті позивача, для отримання позики, шляхом заповнення відповідних полів, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики від 20.02.2017 № 141826, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

У графіку розрахунків до договору позики № 141826 від 20.02.2017 вказано, що сукупна вартість позики на дату погашення 22.03.2017, складає 1581 грн. (1000 грн. - сума по договору + 581 грн. - сума до сплати процентів).

Умовами Договору передбачено, що строк його дії становить 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 22.03.2017 (п. 1.3 Договру).

Пунктом 1.5 договору позики від 20.02.2017 № 141826 визначено, що розмір процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплати процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків (п. 3.1 Договору).

До позовної заяви додано Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які затверджені наказом № 2-1 від 27 жовтня 2015 року. Доказів про ознайомлення з вказаними Правилами відповідачем матеріали справи не містять.

Згідно з довідкою, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 141826 від 20.02.2017 станом на 13.04.2020 становить 42078,00 грн. та складається з 1000 грн. основної суми позики, 20824,00 грн. заборгованість за відсотками згідно договору та 20254,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками згідно договору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що після закінчення строку кредитування (22.03.2017) у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, через що, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 23.03.2017 по 13.04.2020 у розмірі 40497,00 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України,- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі 30-денний строк грошові кошти (суму позики) у розмірі 1000 грн. та нараховані проценти за користування позикою впродовж 30 днів у розмірі 581 грн. не повернув.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження№ 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 22.03.2017, тобто на 30-й день дії договору.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за період з 20.02.2017 по 22.03.2017. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Заявлена позивачем сума заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою, як зазначено у довідці станом на 13.04.2020, включає період з 23.03.2017 по 13.04.2020, який виходить за межі строку кредитування.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики у розмірі 1581 грн. (1000 грн. + 581 грн.).

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 78 грн. 97 коп. (1581 грн. х 2102 грн. : 43210 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.526, 610, 625, 626, 628, 638, 639, 641, 644, 1046, 1048-1050 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" заборгованість за договором позики у розмірі 1581 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" судовий збір у сумі 76 грн. 90 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до апеляційного суду Одеської області відповідно до ч. 1 ст. 354 та ст. 355 ЦПК України .

Відповідно до пункту 15.5 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя: Н.В. Вінська