Справа № 161/4604/20
Провадження № 2/161/851/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Демчук Т.В.,

з участю представника позивача Мацея А.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловими будинком та земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловими будинком та земельною ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2019 року вона є власником ј частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , а також є власником Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:2773, площею 0,2500 га, що розташована в с. Ботин Луцького району.

Іншим співвласником вказаного майна є відповідач ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідач перешкоджає їй у користуванні належними їй частками земельної ділянки та будинку. При цьому, остання поміняла замки від вхідних дверей будинку та не пускає в будинок.

У зв`язку з чим, просить зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у здійсненні права користування та володіння належним їй на праві спільної часткової власності майном житловим будинком з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 шляхом вселення у спірний будинок та передачі їй другого примірника ключів від вхідних дверей та забезпечення вільного доступу до будинку.

Крім того, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належно їй Ѕ частиною земельної ділянки, що знаходиться в с. Ботин Луцького району шляхом забезпечення вільного доступу до неї, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав викладених в ній. Просив суд її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2019 року (а.с. 9) і позивачу належить ј частки вказаної нерухомості.

Крім того, сторони є співвласниками земельної ділянки по Ѕ кожен, кадастровий номер :02:001:2773, площею 0,2500 га, що розташована в с. Ботин Луцького району у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 12).

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, як слідує із пояснень позивача, спірним майном користується відповідач та чинить певні перешкоди у користуванні позивачу і вказане стверджується матеріалами перевірки з Луцького відділу поліції та ухвалою слідчого судді щодо зобов`язання внести відомості до ЄРДР з цього приводу, а також поясненнями представника позивача

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 цієї статті встановлено принцип непорушності приватної власності.

Положеннями ст.ст.317, 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 358 ЦК України визначений порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Стаття 383 ЦК України визначає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В разі відсутності волі співвласника домовитися про порядок володіння та користування майном, таке спільне користування унеможливлюється, що завдає шкоди іншим співвласникам та порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке закріплене ст. 317 ЦК України.

Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачу належною їй часткою житлового будинку та земельної ділянки, то позов в цій частині підлягає до задоволення, а тому слід зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном.

Стосовно вимоги позивача про передачу їй другого примірника ключів від вхідних дверей, то вона до задоволення не підлягає, оскільки охоплюється поняттям не чинити перешкоди у користуванні майном і більш розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, доводи відповідача та її представника щодо перебування позивача за кордоном тривалий час не може бути підставою для відмови у позові та спростовуються матеріалами справи, а також запереченнями проти позову, якими фактично оспорюється право на користування згаданою нерухомістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1681,60 (840,80+840,80) грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, , 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 16, 319, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням належної ОСОБА_3 на праві власності ј частиною будинковолодіння по АДРЕСА_1 шляхом вселення та забезпечення вільного доступу до вказаного житла.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням належного ОСОБА_3 на праві власності Ѕ частиною земельної ділянки площею 0,2500 га., кадастровий номер :02:001:2773, що розташована в с. Ботин Луцького району Волинської області шляхом забезпечення вільного доступу до вказаної частини земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01 квітня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк