Провадження № 22-ц/802/571/21 Категорія: 44 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в квітні 2020 року відповідач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього заборгованості за спожиту електричну енергію в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому за його заявою ухвалою суду цей судовий наказ було скасовано. Внаслідок необґрунтованого звернення відповідача до суду про стягнення з нього заборгованості за спожиту електричну енергію в квартирі, в якій він не проживає, яка не є його власністю та не перебуває в його користуванні, йому завдано моральних страждань і погіршився стан здоров`я. Просив стягнути з відповідача на свою користь 150000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій покликається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що в липні 2006 року ним було подано відповідачу заяву про зміну місця проживання та розірвання договору з надання послуг з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ). В той же день між ним та відповідачем було укладено договір на постачання електроенергії на нову адресу: АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_2 ). Відповідач своїм зверненням до суду в квітні 2020 року про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію за 2019 рік та три місяці 2020 року в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ввів в оману суд, заподіяв йому інваліду І групи, значних душевних та фізичних страждань, завдав глибокого потрясіння для інших членів сім`ї, що призвело до необхідності додатково приймати медичні препарати для нього та його дружини, яка страждає серцевими хворобами та цукровим діабетом. В час коронавірусної пандемії йому довелося виходити з дому, щоб зібрати необхідні документи для спростування своєї причетності до виникнення боргу за електроенергію в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Все зазначене вище порушило нормальні життєві зв`язки позивача та призвело до необхідності докладати додаткові зусилля для організації своєї життєдіяльності. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, змінивши суму відшкодування та стягнути з відповідача в користь позивача 300000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що 02.11.2005 між позивачем (споживач) та відповідачем (постачальником) було укладено договір на користування електричною енергією для побутових потреб за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на березень 2018 у споживача виникла заборгованість за електроенергію в сумі 1140,13 грн у зв`язку з чим 16.04.2020 відповідач звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення вказаного боргу. Пунктом 3 укладеного сторонами договору предбачено обов`язок споживача не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією письмово повідомити енергоспостачальника про розірвання договору та розрахуватись за спожиту електроенергію, включаючи день виїзду. З 02.11.2005 на адресу Луцької міської філії ПрАТ «Волиньобленерго» від ОСОБА_1 не надходило жодної заяви/повідомлення про припинення надання послуг з постачання електричної енергії/розподілу електричної енергії, або ж про розірвання договору. Відповідно не було підстав ставити під сумнів чинність укладеного 02.11.2005 з ОСОБА_1 договору № 622076. Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вимога апеляційної скарги про зміну розміру суми відшкодування моральної шкоди з 150000 грн до 300000 грн не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, а не у суді апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 05 червня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/5969/20 був виданий судовий наказ, яким стягнуто з боржника ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь стягувача Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької міської філії (), суму заборгованості в розмірі 1140,13 грн за спожиту електроенергію. Зі змісту заяви про видачу судового наказу встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1140,13 грн за спожиту електроенергію згідно договору № 622076 від 02.11.2005, укладеним між енергопостачальником та ОСОБА_1 (споживач), для побутових потреб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за період з вересня 2017 року по квітень 2020 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 року цей судовий наказ скасовано за заявою боржника, оскільки між сторонами вбачається спір про право з приводу нарахованої вартості послуг.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом не встановлено протиправність дій відповідача. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача.

Висновок суду першої інстанції про те, що фактично позивачем ставиться у провину відповідачу факт звернення ним до суду із заявою про видачу судового наказу є правильним. Право звернення до суду захищається ст.124 Конституції України. У розглядуваній ситуації відсутні підстави вважати, що дії відповідача по зверненню до суду були завідомо безпідставним та зловживанням своїми процесуальними правами, оскільки вимоги про видачу судового наказу ґрунтувалися на письмовому договорі від 02 листопада 2005 року № 622076, укладеному між сторонами. Між сторонами існували договірні відносини з приводу користування електричною енергією для побутових потреб за адресою АДРЕСА_1 , у якій проживав позивач і вбачається цивільно-правовий спір.

Не встановлено заподіяння моральної шкоди, і у зв`язку з цим погіршення стану здоров`я позивача, з вини відповідача.

Оскільки не доведено протиправність дій відповідача, тому немає підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді