справа № 753/2377/19
головуючий у суді І інстанції Лужецька О.Р.
провадження № 22-ц/824/5117/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила визнати нещасний випадок, що трапився 13 січня 1968 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у селищі Ворохта Івано-Франківської області, таким, що пов`язаний з виробництвом.

В обґрунтування заяви вказувала, що її чоловіка ОСОБА_2 з 06 по 16 січня 1968 року було відряджено на учбово-тренувальний збір перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну, що проходив у селищі Ворохта Івано-Франківської області, де 13 січня 1968 року з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав компресійний перелом 7-8 хребців грудного відділу хребта.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, а встановлення даного факту необхідне для призначення ОСОБА_1 страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: визнано нещасний випадок, що трапився 13 січня 1968 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у селищі Вороха Івано-Франківської області, таким, що пов`язаний з виробництвом.

Не погоджуючись із указаним рішенням в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві - Ксьондз С.М. - учасник справи, який не брав участі у справі, але щодо якого суд вирішив питання про його права, інтереси та (або) обов`язки звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 13 січня 1968 року в період відпустки під час тренувань з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, а саме занос лиж, наслідком чого став перлом грудного відділу хребта. У зв`язку із настанням нещасного випадку, було проведено розслідування Обласним лікарсько-фізкультурним диспансером та складено акт №1 з зазначенням причини настання нещасного випадку - спортивна травма. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер від численних пролежнів 4 ступеня, у зв`язку з ускладненням травми, що потребувала постійного стороннього догляду. ОСОБА_1 - дружина ОСОБА_2 неодноразово починаючи з 2011 року зверталась до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, правонаступником якого є скаржник, з проханням призначення їй страхових виплат, як утриманці померлого, на що листами від 05 серпня 2011 року, 13 жовтня 2011 року, 27 січня 2012 року та 22 вересня 2016 року отримувала відповіді з роз`ясненнями щодо відсутності в неї повного комплекту документів необхідних для призначення таких виплат, а також відсутності самого факту трудового каліцтва.

Зазначає, що на виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року УВДФССНВ черговий раз розглянуло заяву ОСОБА_1 та надало відповідь про відсутність підстав для призначення страхових виплат у зв`язку з відсутністю факту настання нещасного випадку, який би був пов`язаний із виробництвом.

Також зазначає, що Дарницький районний суд міста Києва своїм рішенням від 26 лютого 2019 року задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме визнаючи нещасний випадок, що стався із ОСОБА_2 пов`язаним із виробництвом, навіть не залучив до розгляду у справі заінтересовану особу.

Вказує, що отримавши вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держпраці у Київській області з заявою про проведення повторного розслідування. В свою чергу, Держправці посилаючись виключно на рішення суду першої інстанції від 26 лютого 2019 року , склало акти за формою Н-1 та Н-5 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.

Разом з тим, вказує, що звертаючись до управління з новим актом розслідування, ОСОБА_1 не надала довідку про середню заробітну плату потерпілого, про що листом від 15 жовтня 2019 року її було повідомлено та запропоновано звернутись до комісії з питань вирішення спорів при Управлінні. На засіданні комісії з вирішення спорів у присутності ОСОБА_1 , комісія прийняла рішення запропонувати ОСОБА_1 звернутись до суду для вирішення питання розміру, виду та періоду призначення їй страхових виплат. Окружний адміністративний суду міста Києва рішенням від 20 серпня 2020 року у справі № 649/8438/20 задовольнив частково позов ОСОБА_1 та зобов`язав Упарвління повторно розглянути заяву про призначення страхових виплат.

Таким чином, вказує, що на даний момент, вимоги ОСОБА_1 по стягненню на її користь чи зобов`язанню Управління призначити їй страхові виплати в судовому порядку задоволені не були, однак із ухваленням Дарницьким районним судом міста Києва необґрунтованого рішення від 26 лютого 2019 року у справі № 753/2377/19 про встановлення факту, були складені акти за формою Н-1 та Н-5, які є підставою для призначення страхових виплат за умови наявності всіх необхідних документів, що порушує права Управління.

17 березня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бобрович А.І., в якому заявник просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, оскільки оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Управління не вирішувалося.

Зазначає, що Управління, починаючи з червня 2019 року жодним чином не намагалося заявити про свої порушені права та довести незаконність рішення суду першої інстанції чи складених за участі її страхового агента актів форми Н-1 та Н-5 від 27 червня 2019 року і лише в січні 2021 року Управління вирішило, що рішення суду першої інстанції можливо порушить їх права в майбутньому.

Вказує, що при розгляді справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, судом не було виявлено наявність спору про право, а відтак не порушені норми процесуального права. Оскільки Управління не надає жодних доказів, що дане рішення порушило їх права, та чітко не вказує які норми матеріального права порушено судом першої інстанції то і відсутні докази порушення норм матеріального права судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу.

09 квітня 2021 року від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бобрович А.І. надійшла заява про відкладення судового засідання призначеного на 13 квітня 2021 року о 12 год. 15 хв. на інший день, після закінчення карантинних обмежень у місті Києві.

В обґрунтування заяви зазначає, що у місті Києві з 05 квітня 2021 року запроваджено карантинні обмеження, що вплинуло на можливість користування громадським транспортом, а тому ні заявник, ні її представник не можуть прибути до Київського апеляційного суду на засідання.

Відмовляючи у задоволенні заяви адвоката заявника про відкладення розгляду справи апеляційний суд виходить із тих обставин, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Заявником та його представником не указані причини, які унеможливлюють вирішення спору за їх відсутності.

Так, ні Управління у апеляційній скарзі, ні представник заявника у відзиві на апеляційну скаргу не указують на необхідність дослідження нових доказів та не заявляють клопотання про здобуття нових доказів. Отже перевірці підлягають висновки суду першої інстанції на підставі наявних у справі матеріалів, підстав для дослідження нових доказів не встановлено.

Колегією апеляційного суду також враховано, що сторони обізнані про розгляд справи та про визначену судом дату засідання. Представник заявника будучи обізнаною із викладеними у апеляційній скарзі доводами, надала відзив, який залучений до матеріалів справи. Таким чином представник позивача адвокат Костюченко С.А., діючи в інтересах позивача, висловила своє ставлення до апеляційної скарги, навівши свої письмові заперечення на всі доводи апеляційної скарги у відзиві на апеляційну скаргу.

Обставин, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності заявника та її представника ні у відзиві адвоката заявника Бобрович А.І. , ні у заяві про відкладення розгляду справи не указані.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судовим розглядом установлено, що 05 жовтня 1985 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 20 липня 2013 року (а.с.10).

Як вбачається з копії трудової книжки, ОСОБА_2 з 16 травня 1967 року працював на посаді водія у Київському автотранспортному підприємстві № 09669 (а.с.13-14).

Відповідно до копії довідки №1495 виданої 09 липня 1968 року Центральною радою добровільного спортивного товариства «Авангард», ОСОБА_2 розпорядженням Центральної ради було відряджено в селище Ворохта Івано-Франківської області з 06 по 16 січня 1968 року для проходження учбово-тренувального збору перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну (а.с.15).

Згідно Акта №1 в селищі Ворохта Івано-Франківської області 13 січня 1968 року під час учбово-тренувальних занять з підготовки до першості СРСР зі стрибків на лижах з трампліну із ОСОБА_2 трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав важку спортивну травму (а.с.16).

Відповідно до виписки з акта лікарсько-трудової експертної комісії Печерського району м. Києва від 29 квітня 1968 року № 875, діагноз ОСОБА_2 , компресійний перелом 7-8 хребців грудного відділу хребта з пошкодженням спинного мозку, та було встановлено І групу інвалідності (а.с.17).

Встановлено, що розпорядженням по Центральній раді ДСО «Авангард» №29 від 16 січня 1969 року, у зв`язку з отриманням ОСОБА_2 травми під час учбово-тренувального збору та втрату працездатності з 01 травня 1968 року була встановлена доплата в розмірі 39 руб. 90 коп. в місяць між встановленою пенсією та заробітною платою, яку ОСОБА_2 раніше отримував (а.с.22).

Як вбачається із копі довідок лікарсько-трудових експертних комісій м. Києва від 22 травня 1970 року, 06 червня 1972 року, ОСОБА_2 було встановлено І групу інвалідності (а.с.20, 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть видане 03 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві серія НОМЕР_2 (а.с.24).

Згідно з копією довідки № 1/2 виданої 24 липня 2013 року управлінням Пенсійного фонду Країни в Дарницькому районі м. Києва, ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду Країни в Дарницькому районі м. Києва та отримував пенсію по інвалідності І групи трудового каліцтва з 01 травня 1968 року по момент смерті (а.с.25).

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Зокрема, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст. 315 ЦПК і не є вичерпним.

Так, відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можугь бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

Наявність спору про право передбачає, що суд встановлює юридичний факт, який має юридичне значення та одночасно вирішує позовні вимоги, які становлять предмет позову, і для вирішення яких необхідно встановити юридичний факт.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту визнання нещасного випадку, який трапився 13 січня 1968 року з ОСОБА_2 , таким, що пов`язаний з виробництвом та вказувала, що це є необхідним для призначення ОСОБА_1 , як особі, яка перебувала на утримані ОСОБА_2 , соціальних виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення суд першої інстанції виходив із її доведеності, однак перевіряючи доводи апеляційної скарги та подану заяву й додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з таких підстав.

Чинним ЦПК України передбачено можливість встановлення як факту каліцтва на виробництві, так і факту каліцтва, не пов`язаного з роботою. Проте у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанова Пленуму № 5) зазначено, що при застосуванні цього положення закону, яким передбачено встановлення каліцтва на виробництві, або у зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків, якщо це необхідно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (далі - Закон № 2694-XII), а саме 24 листопада 1992 року справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження.

Із матеріалів справи убачається, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві відмовляє ОСОБА_1 у прийняті акта про нещасний випадок, мотивуючи тим, що акт не відповідає встановленій формі.

Зазначені обставини свідчать про те, що предметом судового розгляду по суті є спір про право заявника на одержання страхових виплат у зв`язку із спричиненням травми під час виконання трудових обов`язків її чоловіка ОСОБА_2 .

Тобто питання, пов`язані зі встановленням факту каліцтва на виробництві, у разі виникнення з цього приводу спору, а також, при вирішенні питання про встановлення факту у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, в наслідок чого в особи виникає право на страхові виплати, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів, тобто в позовному провадженні.

Відповідно до частини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням у справі нової постанови про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Зазначене судове рішення суду апеляційної інстанції не позбавляє ОСОБА_1 права, передбаченого ст. 4 ЦПК України, звертатися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав на загальних підставах.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Відшкодувати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві ()судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн 30 коп. за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба