Справа № 283/2616/19
провадження №2/283/13/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4

про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

та зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Малинської міської ради Житомирської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Малинська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Малинського нотаріального округу Житомирської області Сотніченко Ірина Василівна

про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_5 Малинською державною нотаріальною конторою; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Малинською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2002 року; визнання недійсним та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року; визнання недійсним та скасування реєстрації 01.11.2007 року права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 ; визнання недійсним та скасування рішення 43-ї сесії 5-го скликання Малинської міської ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Вимоги та позиція позивачів за первісним позовом.

26.11.2019 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , яка за життя була власником житлового будинку з господарськими приміщеннями в АДРЕСА_1 . До державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_10 , на підставі якої відкрито спадкову справу № 247/1990. Однак, свідоцтва про право на спадщину він не отримав. В зазначеному будинку спадкодавця з моменту відкриття спадщини проживав син покійної ОСОБА_5 .

21.10.1999 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_6 , на підставі якого 23.11.1999 року нотаріальною конторою заведено другу спадкову справу №414.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим 07.10.2002 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині ОСОБА_1 та сину ОСОБА_9 на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

23.11.2002 року відповідно до договору дарування ОСОБА_1 та ОСОБА_9 подарували ОСОБА_4 вказаний вище житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_10 а його донька ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини.

11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду рішення Малинського районного суду від 21.10.1999 року скасовано, а заяву ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду.

Факт прийняття ОСОБА_5 спадщини підтверджується фактичним вступом останнього в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_5 з 1990 року разом з дружиною безперервно проживав в АДРЕСА_1 , укладав договори на надання та оплату комунальних послуг, проводив поточні та капітальні ремонти, обробляв земельну ділянку.

Позивачі просять суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Вимоги та позиція позивача за зустрічним позовом з урахуванням збільшення позовних вимог.

Батько позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 , після смерті баби ОСОБА_6 , подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини будинку в АДРЕСА_1 , на підставі якої заведено спадкову справу №247. ОСОБА_3 , в свою чергу, після смерті батька, в 1999 році прийняла спадщину. ОСОБА_5 таємно від ОСОБА_3 вчинив ряд незаконних дій, якими порушив її право власності на спадкове майно, зокрема: звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у зв`язку з 9-ти річним пропуском строку, та звернувся до суду про встановлення факту прийняття ним спадщини. 11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду по справі №02-1180, скасовано рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.10.1999 року про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 останній помер, після чого його дружина та син неправомірно оформили спадщину на спірний будинок. Позивач стверджує, що ОСОБА_5 не проживав в АДРЕСА_1 , не управляв ним та не володів. Таким чином, ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після матері в 1990 році не вступив у володіння та управління спадковим майном, своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому відповідно до ст. 553 ЦК УРСР вважається таким, що відмовився від спадщини. Відповідно до будинкової книги ОСОБА_5 з 1972 року по 1999 рік проживав в АДРЕСА_2 . Незаконність свідоцтва про право на спадщину від 23.11.1999 року свідчить про незаконність похідного свідоцтва про право на спадщину від 17.10.2002 року, та похідного договору дарування будинку ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 просить суд визнати недійсними та скасувати: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23.11.1999 року ОСОБА_5 ; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.10.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ; договір дарування жилого будинку жилого будинку від 23.11.2002 року; реєстрацію 01.11.2007 року ОСОБА_11 , на нерухоме майно за номером запису 2325 в книзі 15; рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради 23.07.2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ 106267, а також просить в задоволенні позовних вимог позивачів за первісним позовом відмовити повністю.

Заперечення ОСОБА_11 відносно зустрічного позову.

В обґрунтування відзиву ОСОБА_4 зазначив, що зустрічна позовна заява не містить підтвердження ОСОБА_3 про те, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тих самих підстав; не сплачено судовий збір за кожну позовну вимогу немайнового характеру; вимоги щодо визнання свідоцтв про право на спадщину та договору дарування будинку заявлено після спливу строку позовної давності; залучення ОСОБА_3 як відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є прямим зловживанням процесуальними правами з метою повторного пред`явлення вимог , відносно яких Малинським районним судом Житомирської області прийнято рішення від 02.12.2019 року по справі №283/1818/18, яке набрало законної сили. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічною позовною заявою.

Окрім цього, ОСОБА_4 подано клопотання про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання недійсними та скасування свідоцтв, договору дарування, реєстрації права власності на земельну ділянку. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 відкрито вчиняли дії щодо оформлення спадкового майна, про що ОСОБА_3 було відомо з 22.04.1999 року, а саме з моменту звернення до нотаріуса мала змогу отримати інформацію відносно нерухомого майна з реєстру про спадкове майно. Вважає, що перебіг строку позовної давності відносно вказаних позовних вимог має починатися з 23.11.1999 року, з дати видачі свідоцтва ОСОБА_5 про право на спадщину за законом.

У зв`язку із смертю позивача ОСОБА_9 в період розгляду справи, ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 04.09.2020 року залучено до участі у справі його правонаступника сина ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_12 позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за зустрічним позовом, просила їх задовольнити, у задоволенні вимог за первісним позовом відмовити за безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін та свідків, вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги за первісною та зустрічною позовними заявами , виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Щодо ступеню родинних відносин учасників справи.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , про що в книзі реєстрації актів про смерть здійснено запис за №58, та підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . У зв`язку з чим, відкрилася спадщина на належний їй, відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівництво № НОМЕР_2 від 10.02.1982 року, будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 мала двох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , та ОСОБА_10 , що підтверджено матеріалами спадкової справи №247 від 25.09.1990 року.

12.08.1961 року син спадкодавця ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_13 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .

В період вказаного шлюбу, народилися діти, онуки ОСОБА_6 : а саме: ІНФОРМАЦІЯ_7 син ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_8 син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

31.05.1986 року зареєстровано шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 .

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_9 народився син ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася донька ОСОБА_8 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , серії НОМЕР_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_11 народилася онука від шлюбу другого сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 .

Щодо порядку оформлення спадщини спадкоємцями ОСОБА_6 та подальших дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

З метою реалізації своїх прав на спадкове майно, 25.09.1990 року ОСОБА_10 звернувся із заявою до Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області, на підставі чого заведено спадкову справу №247.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_11 , не вчинивши за життя будь-яких дій, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері.

Після смерті ОСОБА_10 , 22.04.1999 року за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини Малинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №145.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 своєчасно не звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері, але вступив в управління та володіння спадковим майном, 21.10.1999 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини померлої ОСОБА_6 .

На підставі вказаного рішення суду, Малинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №414 від 23.11.1999 року відносно майна померлої ОСОБА_6 , за заявою ОСОБА_5 про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину серії АВЕ №537652 від 23.11.1999 року, ОСОБА_5 успадкував після смерті матері ОСОБА_6 жилий будинок в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_12 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області.

25.03.2002 року за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини Малинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №138 відносно майна померлого ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №11-8107 від 07.10.2002 року, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_5 , а саме: жилого будинку в АДРЕСА_1 , є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_9

23.11.2002 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (Дарувателі) та ОСОБА_4 (Обдарований) укладено договір дарування жилого будинку, згідно якого Дарувателі подарували, а Обдарований прийняв у дар жилий будинок в АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в реєстрі за №5520.

Право приватної власності ОСОБА_11 на вказаний житловий будинок підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №16501840 від 01.11.2007 року.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №106267, ОСОБА_4 відповідно до рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради від 23.07.2009 року, є власником земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 0:01:003:0331, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_12 позивач за первісним позовом ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_13 .

11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду по справі №02-1180, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.10.1999 року скасовано, заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Так, судом першої інстанції не встановлено характеру правовідносин, не перевірено наявність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_6 та не з`ясовано коло спадкоємців.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 11.11.2019 року по справі №283/1994/19 в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок в АДРЕСА_1 , відмовлено за безпідставністю, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину не видавалося, відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а спірний будинок належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 23.11.2002 року, який є чинним.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02.12.2019 року по справі №283/1818/18 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_11 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , Малинська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Сотніченко І.В., про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.1999 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2002 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , визнання недійсним та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року визнання недійсною та скасування реєстрації права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 від 01.11.2007 року відмовлено за безпідставністю. Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_3 зазначено відповідачем ОСОБА_11 , однак рішення суду впливає на права інших спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , які не мають статусу відповідачів.

Щодо проживання в спірному будинку та володіння нерухомим майном учасників справи.

За життя ОСОБА_6 , а саме: 24.11.1988 року, укладено договір оренди жилого приміщення, згідно якого остання надала у безстрокове безоплатне користування ОСОБА_9 дві житлові кімнаті площею 28 кв.м. в АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту постійного проживання з моменту смерті ОСОБА_6 сім`ї АДРЕСА_1 та вступу в управління спадковим майном, позивачем за первісним позовом надано наступні документи:

- розрахункову книжку за електроенергію з особовим рахунком № НОМЕР_14 ;

- договір № 2531958 про користування електричною енергією від 11.10.2000 року;

- договір про користування електричною енергією від 13.07.2005 року;

- рахунки ПАТ «ЕК Житомиробленерго» за серпень 2007 року, вересень, листопад 2008 року, квітень 2011 року, грудень 2012 року, січень 2013 року, липень 2014 року, грудень 2015 року, вересень 2016 року, липень 2017 року.

Довідкою від 13.06.2018 року за підписом депутата та секретаря Малинської міської ради підтверджено, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає з 06.04.1990 року.

Відповідно до довідки №228 від 20.12.2018 року, виданої Малинським районним комунальним підприємством з технічної інвентаризації, за ОСОБА_3 зареєстроване в цілій частині право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Окрім цього, довідкою №227 від 19.12.2018 року, виданою Малинським районним комунальним підприємством з технічної інвентаризації, підтверджено право власності на квартиру АДРЕСА_4 , за ОСОБА_14 в розмірі 1/3 частини, ОСОБА_10 в розмірі 1/3 частини, ОСОБА_15 в розмірі 1/3 частини.

Згідно довідки №3735 від 06.12.2019 року, виданої КП «Добробут», ОСОБА_9 на день смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_7 , донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_2 .

Показання свідків у справі:

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що відразу після смерті ОСОБА_6 в її будинку в АДРЕСА_1 почали проживати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_3 не проживали за вказаною адресою жодного дня. Разом з тим, свідок при поставленні одних і тих самих запитань різними учасниками справи зазначає відмінну інформацію. Не пам`ятаючи коли саме померла ОСОБА_6 , свідок стверджує, що саме з того моменту сім`я ОСОБА_17 почала проживати в її будинку.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_18 пояснила, що більше тридцяти років проживає в АДРЕСА_5 , що безпосередньо межує з спірною садибою. Після смерті ОСОБА_6 , до її будинку відразу переїхав жити син ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_1 Сім`я ОСОБА_17 протягом тридцяти років упорядковували будинок: фарбували, білили, опалювали, ремонтували паркан, обробляли город. Сім`я ОСОБА_10 не проживала за вказаною адресою жодного дня. При цьому, свідок зазначила, що конфлікту між братами ОСОБА_5 та ОСОБА_10 з приводу проживання в будинку матері не було.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що проживає в АДРЕСА_1 . Її будинок є суміжним з будинком АДРЕСА_6 . весною 1990 року раптово померла ОСОБА_6 , після чого відразу до її будинку переїхав жити син ОСОБА_5 з дружиною. Свідку достеменно відомо зі слів доньки ОСОБА_6 ОСОБА_20 , яка також проживала поруч в АДРЕСА_1 , що вона з братами ОСОБА_10 та ОСОБА_5 погодили проживання сім`ї ОСОБА_17 в будинку матері. Враховуючи, що будинок старий, побудований без фундаменту, постійно потребував ремонтних робіт. Тому, ОСОБА_5 з дружиною, в подальшому його сини та онук щороку заліплювали тріщини, білили, фарбували жерстяний дах.

Мотиви та застосовані норми права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статей 524, 527, 529 ЦК УРСР, що діяли на момент відкриття спадщини ОСОБА_6 , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_6 першої черги за законом були її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , та донька ОСОБА_20 , яка спадщину не приймала.

Згідно ст.548-549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадини заяву про прийняття спадщини. Дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено, що ОСОБА_10 реалізував своє право на прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом, шляхом подання заяву від 25.09.1990 року до нотаріальної контори, на підставі якої заведено спадкову справу №247.

Таким чином, ОСОБА_10 беззаперечно виконав вимоги ст.549 ЦК УРСР та реалізував своє право на прийняття спадщини після смерті матері.

Разом з тим, суд не залишає поза увагу факт прийняття спадщини ОСОБА_6 другим сином ОСОБА_5 , який вступив в оперативне управління та володіння спадковим майном, а саме: будинком АДРЕСА_6 .

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.03.2020 року по справі №305/235/17 під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Окрім рахунків на оплату комунальних послуг, беззаперечним доказом на підтвердження вказаних обставин є показання свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що ОСОБА_5 з сім`єю переїхав жити до будинку матері через місяць після її смерті. Саме з того часу сім`я ОСОБА_17 безперервно проживала в спірному будинку, та утримувала його. Свідок мала гарні відносини з спадкодавцем, знала всю її родину, та пояснила, що діти ОСОБА_6 , а саме: сини та донька ОСОБА_20 , між собою вирішили, що саме ОСОБА_5 буде проживати у вказаному будинку. Саме тому, будь-яких спорів чи дії щодо виселення ОСОБА_5 за їх життя не було.

Суд також приймає до уваги аналогічні показання свідка ОСОБА_18 та відхиляє показання свідка ОСОБА_16 , як такі, що є суперечливими і неточними.

Суд відхиляє твердження позивачів за первісним позовом, що ОСОБА_10 втратив право на спадщину, у зв`язку з тим, що за життя не звертався до нотаріуса для отримання свідоцтва, оскільки статтею 560 ЦК УРСР передбачено право спадкоємця, а не обов`язок, на отримання свідоцтва про право на спадщину. Факт прийняття ОСОБА_10 підтверджено спадковою справою.

ОСОБА_3 стверджує про неприйняття ОСОБА_5 спадщини, у зв`язку з тим, що згідно будинкової книги він протягом дев`яти років після смерті матері був зареєстрований в АДРЕСА_2 , а тому і проживав за вказаною адресою. Суд критично оцінює дані твердження, оскільки факт реєстрації в будинковій книзі не відображає реального місця проживання особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 прийняли спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 в рівних частках, а тому вимога щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню: а саме в розмірі Ѕ частки спадкового майна.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Щодо визнання недійсними та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.1999 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2002 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину є документом, що посвідчує презумпцію правомірності набуття його володільцем права власності.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_5 від 23.11.1999 року було видане на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.10.1999 року, яке скасоване 11.06.2019 року постановою Житомирського апеляційного суду по справі №02-1180.

Станом на день ухвалення рішення підстави, які існували при видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину відпали, а тому єдиним способом захисту прав та інтересів усіх спадкоємців за законом є повернення сторін в первісний стан, який існував до порушення прав ОСОБА_3 при видачі оспорюваного свідоцтва, а саме визнання його недійсним.

Крім того, існування двох спадкових справи щодо однієї спадкової маси також нівелює спадкування майна ОСОБА_6 та потребує врегулювання нотаріусом.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оспорюване свідоцтво слід визнавати недійсним в цілому, а не в 1/2 частині.

В цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.11.1999 року, від 07.10.2002 року підлягають задоволенню.

Щодо визнання недійсними та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року, державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 01.11.2007 року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що після видачі двох оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину, 23.11.2002 року між спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_9 (Дарувателі) та ОСОБА_4 (Обдарований) укладено договір дарування жилого будинку, згідно якого Дарувателі подарували, а Обдарований прийняв у дар жилий будинок в АДРЕСА_6 . Право приватної власності ОСОБА_11 на вказаний житловий будинок підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №16501840 від 01.11.2007 року.

ОСОБА_3 просить суд визнати недійсними зазначений договір дарування та реєстрацію права власності на підставі ст.215, 216 ЦК України.

Відповідно до вказаних правових норм підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі

наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене

третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод

до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та інтересів. Тобто, це дії, що спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Відповідно до п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі №310/11024/15-ц, такі способи захисту мають бути доступними й ефективними.

Разом з цим, п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі №338/180/17 визначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Враховуючи, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, оспорювати правочин, може заінтересована особа, яка не була його стороною, на час розгляду справи не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Враховуючи, що судом встановлено підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, на підставі яких укладено оскаржуваний договір дарування, однак застосування реституції за позовною вимогою ОСОБА_3 не призведе до поновлення порушених її прав, а слугуватиме підставою для повернення нерухомого майна ОСОБА_1 , стороні договору дарувателю.

Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Відповідно до п.22 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати (в даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не мали право на отримання в спадок цілої частини будинку АДРЕСА_6 та відповідно не мали права на його дарування в цілій частині), то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

ОСОБА_3 як належний спадкоємець Ѕ будинку АДРЕСА_6 після смерті батька ОСОБА_10 в результаті вчинення всіх дій щодо оформлення спадщини, матиме право на звернення до суду з позовом до добросовісного набувача ОСОБА_11 про витребування Ѕ частини належного їй майна.

Таким чином, в частині позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання недійсними та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року, державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 01.11.2007 року, слід відмовити з огляду на належний спосіб захисту прав ОСОБА_3 .

Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_3 було відомо про дії ОСОБА_1 та ОСОБА_9 щодо оформлення спадкового майна, та необхідність застосування строків позовної давності з з 23.11.1999 року.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В матеріалах справи відсутній доказ того, що ОСОБА_3 саме з 23.11.1999 року довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав.

ОСОБА_4 стверджує, що відкрито вчиняли дії про що було відомо ОСОБА_3 , а тому перебіг строку позовної давності відносно вказаних позовних вимог має починатися, з дати видачі свідоцтва ОСОБА_5 про право на спадщину за законом.

Щодо визнання недійсними та скасування рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради від 23.07.2009 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №106267 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції станом на липень 2009 року) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 121 ЗК України закріплено право кожного громадянина України на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в

таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , як добросовісний набувач нерухомого майна житлового будинку, за договором дарування від 23.11.2002 року, реалізував своє право на набуття права власності на земельну ділянку в АДРЕСА_6 , відповідно до вимог ст. 116, 121 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Вказана земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 0:01:003:0331, не відносилася до спадкового майна ОСОБА_6 .

А тому, підстави для визнання недійсними та скасування рішення 43 сесії 5 скликання Малинської міської ради від 23.07.2009 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №106267, відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів за первісним та зустрічним позовами підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 23, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Первісну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Встановити юридичний факт прийняття ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №25), 1/2 частини спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №58).

В задоволенні решті вимог первісної позовної заяви відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , Малинської міської ради Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Малинська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Малинського нотаріального округу Житомирської області Сотніченко Ірина Василівна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_5 Малинською державною нотаріальною конторою; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Малинською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2002 року; визнання недійсним та скасування договору дарування жилого будинку від 23.11.2002 року; визнання недійсним та скасування реєстрації 01.11.2007 року права власності ОСОБА_11 на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 ; визнання недійсним та скасування рішення 43-ї сесії 5-го скликання Малинської міської ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсними та скасувати:

- свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВЕ за №537652 від 23.11.1999 року, виданого Малинською державною нотаріальною конторою Михайленку Володимиру Михайловичу, зареєстроване в реєстрі за №11-5942 , по спадковій справі №414;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.2002 року, виданого Малинською державною нотаріальною конторою Михайленко Марії Феодосівні та ОСОБА_9 , зареєстроване в реєстрі за №11-8107, по спадковій справі №138 за 2002 рік.

В задоволенні решти вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 192,10 грн. судових витрат та на користь ОСОБА_2 192,10 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 768,40 грн. з кожного судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Скасувати захід забезпечення позову, застосований на підставі ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 06.12.2019 року по справі №283/2616/19, щодо заборони вчинення дії у спадковій справі №145, заведеної 22.04.1999 року, за заявою ОСОБА_3 на спадкове майно ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя