ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 953/2593/20

Провадження № 22-ц/818/2212/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Харків),

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) та ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2020 року, постановлене суддею Лях М.Ю., за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на його користь майнову шкоду у розмірі 31624,70 грн., на відшкодування моральної шкоди 566137,00 грн., судові витрати у розмірі 4000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.11.2011 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Харківській області було розпочате виконавче провадження № 29843681 стосовно ОСОБА_1 з примусового виконання рішення суду у справі № 2-2093/10 від 30.06.2010 року. 05.12.2011 року державний виконавець Пікула В.Ю. виніс постанову про розшук майна боржника. 04.02.2014 року співробітниками ДПС ДАІ м. Харкова був затриманий та поставлений на майданчик тимчасового зберігання автомобіль позивача марки «Mercedes-Benz», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/4897/14-ц від 06.07.2017 року, яка залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.11.2017 року, встановлено незаконність дій державного виконавця Пікули В.Ю., а постанову про розшук майна боржника від 05.12.2011 року визнано незаконною. У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001217 за обвинуваченням державного виконавця Пікули В.Ю. та начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України. Наразі у кримінальному провадженню №0001217 триває досудове розслідування. Як вказує позивач, внаслідок незаконних дій відділу ДВС позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. Зокрема, через винесення незаконної постанови, тривалої бездіяльності посадових осіб відділу ДВС, позивачу завдано моральні страждання, які змінили його нормальний життєвий ритм, спричинили душевні страждання, стрес та дискомфорт, у тому числі через вимушеність неодноразово оскаржувати такі рішення до суду, захищаючи свої права, неможливість користуватись належним йому автомобілем протягом тривалого часу. 03.06.2019 року позивачем ініційовано проведення експертизи задля встановлення розміру моральної шкоди, спричиненої протиправними діями службовими особами державної виконавчої служби. За результатами дослідження, експерт (спеціаліст) встановив, що протиправними діями відділу ДВС позивачу була спричинена моральна шкода у розмірі 566137 грн. 00 коп. Внаслідок того, що автомобіль позивача потрапив до майданчика тимчасового зберігання, він був вимушений сплатити 9281 грн. 00 коп. за зберігання автомобіля, що підтверджується квитанцією №0231 від 27.04.2015 року та листом Харківської філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Задля захисту своїх прав та законних інтересів від протиправних дій працівників виконавчої служби, позивач був вимушений звернутися за правовою (юридичною) допомогою до адвоката, тобто спричинивши позиву матеріальну шкоду на вказану суму. Вартість послуг адвоката, що надавав професійну правничу (юридичну) допомогу у справі з оскарження дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області склала 22343,70 грн. Таким чином, внаслідок незаконних дій державного виконавця йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 31 624,70 грн. з розрахунку: 9281,00 грн. (вартість перебування автомобіля позивача на майданчику тимчасового зберігання) + 22343,70 грн. (послуги адвоката) = 31624,70 грн. Правонаступником Головного територіальне управління юстиції у Харківській області, яке наразі перебуває в стані припинення, є Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), у зв`язку з чим позов пред`являється не до особи, яка завдала шкоду, а до її правонаступника. На підставі положень загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1173 ЦК України та ст. 11 «Про державну виконавчу службу», просив стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вказану шкоду.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з держави на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

Стягнуто з держави на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9281 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить рішення скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не міг брати до уваги висновок експерта, а тому Позивачем не доведено наявності усіх складових цивільного правопорушення для відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди і у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення цих вимог.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції при ухваленні рішення у порушення норм Цивільного процесуального Кодексу України не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи та докази, про які йдеться в рішенні суду, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

В ході судового розгляду судом не було встановлено факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та спричиненою позивачем шкодою. Окрім того Позивачем не було доведено факту заподіяння їм Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції м. Харків моральних страждань, не надано жодного належного доказу на підтвердження заподіяної моральної шкоди та вини в її заподіянні.

Необхідність наявності підстави та умови для компенсації моральної шкоди висвітлені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18), в якій зокрема зазначено: За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та задовольнити їх в повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що судом першої інстанції не застосовано положення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» та висновок суду, що судову-психологічну експертизу можуть проводити виключно атестовані судові експерти не грунується на положеннях законодавства України і є помилковим.

Суд не звернув увагу на те, що в висновку експерта беруться до уваги лише свідчення свідків в частині виключно зміни психологічного стану позивача після винесення постанови державного виконавця про розшук майна від 05.12.2011 року (тобто з грудня 2011 року по серпень 2015 року (винесення постанови державного виконавця про скасування постанови про розшук майна).

В експертизі розглядалась питання, що внаслідок індивідуальних особливостей психіка людини із інвалідністю є більш ураженою, і більш реагує на психотравмуючі події, ніж психіка здорової людини. Таким чином негативні наслідки психотравмуючих подій мають більш інтенсивно виражені психічні страждання у ОСОБА_1 , як інваліда. В дослідженні було враховано те, на скільки психіка людини із інвалідністю є більш вразливою, ніж психіка пересічної людини.

Судом першої інстанції не прийнто до уваги, що підставою для стягнення моральної шкоди було перш за все - рішення Дзержинського районного суду від 06.07.2017 року про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області внаслідок прийняття незаконної постанови від 05.12.2011 року про оголошення у розшук двох транспортних засобів ОСОБА_1 , і саме моральна шкода від незаконного оголошення у розшук цих двох транспортних засобів ОСОБА_1 та, як наслідок, неможливість повноцінно користуватися цими автомобілями, була предметом проведення експертизи.

Суд в своєму рішенні не навів жодних переконливих аргументів та належних доказів - чому саме суму компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди треба зменшити більш ніж в 100 разів та чому він вважав за можливе вийти за межу компетенції суду та втрутитися у сферу, яка вимагає не юридичних, а спеціальних знань в області психології, необхідних для встановлення розміру компенсації моральної шкоди. Суд обмежився лише формальними посиланнями на його оцінку інтенсивності та тривалості моральних переживань, залишивши за межами умовивіду сутністню оцінку конкретних обставин, зумовивших моральну шкоду саме ОСОБА_1 . Це не може відповідати правовій позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п. 4, ч. 2, п. 5; п. 9 стосовно розміру відшкодування моральної шкоди), де зазначено, що суд повинен визначати з чого саме він виходив при визначенні розміру компенсації моральної шкоди за обставинами конкретної справи.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на оплату правової допомоги (послуг/, адвоката) у розмірі 22 343,70 гри, що підтверджуються актами прийняття наданих послуг та квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 04.03.2020 року на указану суму.

Вважає, що ці витрати повинні бути відшкодовані тому, що це витрати саме на правову допомогу.

Також, безпідставно відмовлено в задоволенні вимог позивача в частині відшкодування судових витрат, сплачених ним за проведення судової експертизи № 2019/07/03 від 03.07.2019 року заподіяної моральної шкоди та встановлення розміру цієї шкоди, у розмірі 4 000, 00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 03.07.2019 року (сторінка 74 експертизи № 2019/07/03/ Вважає, що представлена до суду експертиза є належним і допустимим доказом по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, їх апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 05.12.2011 року в межах виконавчого провадження ВП№29843681 діяв протиправно, а постанова державного виконавця про розшук майна боржника від 05.12.2011 року, а саме про оголошення розшуку автомобілю марки MERSEDES BENZ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , - визнана незаконною та скасована в судовому порядку, тобто державний виконавець у вказаній частині вчинив протиправні та незаконні дії та виніс незаконну постанову від 05.12.2011 року про оголошення розшуку автомобілю, та спричинив цим позивачу шкоду (матеріальну та моральну), і між протиправними діями та рішенням державного виконавця та спричиненою шкодою наявний причинний зв`язок. Надавши належну оцінку зібраним доказам, встановив закон, що регулює спірні правовідносини, врахувавши принципи розумності, справедливості та виваженості заявленого позивачем розміру шкоди та наданих доказів на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Внаслідок протиправної поведінки завдавача шкоди (державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Х/о) були спричинені позивачу збитки, які полягали у сплаті ним 9281 грн. за зберігання на спецмайданчику автомобіля позивача, поміщеного на підставі незаконної постанови державного виконавця від 05.12.2011 року, тобто між неправомірними діями, рішенням та спричиненої шкоди позивачу наявний причинний зв`язок. Таким чином, наявні підстави для покладення на державу обов`язкову відшкодувати позивачу спричинену йому матеріальну шкоду у розмірі 9281 грн.

Щодо витрат на правову допомогу судом зазначено, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в одній справі №638/4897/14-ц шляхом їх стягнення в іншій справі №953/2593/20, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Тому, позовні вимоги про стягнення шкоди у виді понесених ОСОБА_1 витрат у розмірі 22343,70 грн. на правничу (юридичну) допомогу у справі №638/4897/14-ц (провадження № 4-с/638/37/17) щодо оскарження дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково та, що під час ухвалення судового рішення суд не посилається на вказаний висновок № 2019/07/13 від 03.07.2019 року в обґрунтування розміру заподіяної позивачу розміру моральної шкоди, тому вказані витрати покладаються на позивача ОСОБА_1 .

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, проте не погоджується із розміром визначеним судом на відшкодування моральної шкоди.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України, статті 1174 ЦК України, частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця, відшкодовується державою.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на лютий 2014 року), а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Так, Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2017 року залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.11.2017 року (справа №638/4897/14-ц, провадження № 4-с/638/37/17) визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 05.12.2011 року неправомірними, а постанову про розшук майна боржника від 05.12.2011 року незаконною; скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Пікули В.Ю. від 05.12.2011 року про оголошення розшуку автомобілю марки MERSEDES BENZ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 7-11).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом держвлади, також були сформульовані ВС у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

При цьому слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) та завжди викликає в людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Вказане негативно вплинуло на дотримання прав позивача, оскільки у зв`язку з порушенням його прав, останній отримав моральні страждання, що підтверджено висновком спеціаліста з питань судової експертизи від 03.07.2019.

Таким чином доводи апеляційної скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо недоведеності наявності спричиненої моральної шкоди та вини в її заподіянні відповідачем спростовується матеріалами справи.

Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачем не доведена судова колегія не приймає, оскільки матеріалами справи та зокрема висновком фахівця з питань судової експерти № 2019/07/03 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого від 03.07.2019, встановлено, що неправомірним діями відповідача громадянину ОСОБА_1 завдано моральної шкоди і визначено розмір її компенсації.

При цьому, судова колегія відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, судова колегія звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема тривала бездіяльності посадових осіб відділу ДВС, зміна нормального життєвого ритму, стрес та дискомфорт, у тому числі через вимушеність неодноразово оскаржувати такі рішення до суду, захищаючи свої права, неможливість користуватись належним йому автомобілем протягом тривалого часу, відчуття несправедливості, витрата зусиль спрямованих на захист своїх прав, відновлення свого права.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених судовим рішенням, якими визнано дії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача не спростовано відповідачами.

Зважаючи на доведеність факту, спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 бездіяльністю ДВС та тривалим виконанням рішення суду, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення розміру моральної шкоди, судова колегія вважає за можливе стягнути 10000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Судові витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення дослідження моральної шкоди та її розміру як витрат визначених п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України підлягають вирішенню за правилами ст. 141 ЦПК України.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1 376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2020 року скасувати в частині визначенння розміру компенсації немайнової шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади у розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у сумі 191,28 грн, за подання апеляційної скарги 282,96 грн. та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для підготовки розгляду справи у розмірі 128,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 16 квітня 2021 року.