Провадження № 2/161/1245/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

12.07.2019 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та уточненою позовною заявою від 13.09.2019 року на обґрунтування яких зазначила, що їй, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, належить земельна ділянка площею 0,08 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :03:0001:6547, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Струмівка, СТ «Струмівка». Відповідно до плану зовнішніх меж суміжним землекористувачем земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 07.11.2018 року представником ТзОВ «Горизонт», головою та землевпорядником Підгайцівської сільської ради, у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 07.11.2018 року. Разом з тим, згідно плану перенесення меж земельної ділянки в натурі, огорожа, встановлена відповідачем, знаходиться на земельній ділянці, яка належить їй. Вона неодноразово усно зверталась до відповідача з проханням перенеси огорожу, проте її звернення були проігноровані. Крім того, відповідач порушив межі між їхніми земельними ділянками та самовільно вирвав та викинув межові знаки між їхніми земельними ділянками винесені фірмою «Горизонт». Враховуючи наведене, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 чинити їй перешкоди в користуванні належній їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки на землю від 05.02.2018 року площею 0,08 га за адресою: Волинська обл., Луцького р-н, с. Струмівка, СТ «Струмівка», кадастровий номер :03:0001:6547, шляхом винесення (перенесення) відповідачем огорожі за межі належної їй ділянки, а також стягнути з останнього на свою користь судові витрати по справі (а.с. 2-3, 64-66).

06.09.2019 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого останній зазначив, що він на законних підставах користуюся належною йому земельною ділянкою площею 0,08 га, яку загородив огорожею ще у 90-тих роках. 12.03.2019 року він звернувся до ПФ «Реформатор» із заявою, згідно якої просив виготовити Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення садівництва в СТ «Струмівка», с. Струмівка, Луцького р-ну Волинської обл. В процесі виготовлення вказаної документації був складений Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23.04.2019 року у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . Проте власники (користувачі) ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вищезазначений акт не підписали, відповідно не погодили межі земельної ділянки. В зв`язку з цим, 23.04.2019 року головою Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області в присутності членів комісії було складено Акт, яким зафіксовано, що площа та проміри земельної ділянки належної йому земельної ділянки відповідають площі та промірам, зазначеним в державному акті на право приватної власності на землю. В свою чергу, долучена позивачкою до позовної заяви копія Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07.11.2018 року є сфальсифікована, оскільки він особисто не ставив підпис у графі «підпис» навпроти де зазначено моє прізвище. Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07.11.2018 року складався представником ТзОВ «Горизонт», проте директор ТзОВ «Горизонт» повідомив про відсутність в архіві проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться на території Підгайцівської сільської ради, що належить громадянці ОСОБА_4 . Крім того, до позовної заяви ОСОБА_4 також додано копію Акту погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 13.11.2008 року, який він бачить вперше, відповідно підпис навпроти свого прізвища він не проставляв. Поряд з цим, рішення про внесення відомостей до Державного земельного кадастру про право власності позивачки на належну їй земельну ділянку виносилося на підставі наданої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, складовою частиною якої був Акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами від 13.11.2008 року. Таким чином, ОСОБА_4 не доведено факт належності їй на праві власності на земельної ділянки, площа якої співпадає із площею належної йому земельної ділянки на 11,7117%. Інші доводи позовної заяви не заслуговують на увагу. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 17-21)

13.09.2020 року представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на обґрунтування якого останній зазначив, що на підставі акту межі земельної ділянки, яка знаходиться в с. Струмівка Підгайцівської сільської ради Луцького району, площею 0,08 га, наданої власнику земельної ділянки ОСОБА_4 для індивідуального садівництва, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості додається. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_4 . Право власності ОСОБА_4 зареєстровано у встановленому Законом порядку, а відтак є непорушним. Відповідач, самочинно встановив огорожу своєї земельної ділянки на земельній ділянці позивача. Не погоджуючись і позовом позивача, відповідач зазначає у своєму відзиві, що він користується своєю земельною ділянкою на законних підставах, оскільки загородив її огорожею ще у 90-тих роках. Вважає, що ОСОБА_2 безпідставно користується частиною земельної ділянки позивача. Посилання відповідача у відзиві про те, що акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07.11.2018 року є сфальсифікованим заслуговує на увагу, оскільки останній власноручно написав своє прізвище і поставив свій підпис у присутності свідків, а згодом повідомив, що він навмисно розписавсь по іншому, для того, щоб цей акт в подальшому був визнаний недійсним. З урахуванням наведеного, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, а тому просить їх задовольнити (а.с. 70-71).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було зупинено до набрання законної сили рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі № 161/20812/19 за позовом ОСОБА_8 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу (а.с. 136-137).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.02.2021 року провадження у даній справі, в зв`язку із набранням законної сили в цивільній справі № 161/20812/19, було поновлено (а.с. 142).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які були викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову із викладених у відповіді на відзив підстав. При ухваленні судового рішення у даній справі, просили також врахувати обставини, встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2020 року в цивільній справі № 161/20812/19.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 , який являється власником суміжної земельної ділянки тій, яка перебуває у її власності, чинить їй перешкоди у реалізації свого права власності на нерухоме майно, оскільки встановлена останнім огорожа, знаходиться на належній їй земельній ділянці.

Як слідує зі змісту позовної заяви, в якості матеріально-правової підстави для пред`явлення позову позивач зазначає положення ч. 2 ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Із наведеного слідує, що усунення будь-яких порушень прав на землю може вимагати лише власник земельної ділянки або законний землекористувач.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_4 та доданих до неї матеріалів, остання на обґрунтування свого право власності на земельну ділянку площею 0,08 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :03:0001:6547, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Струмівка, СТ «Струмівка», надала договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Вовчуком М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80, а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 112826502 від 05.02.2018 року, у якому зазначено, що підставою внесення запису про право власності позивачки на вказану земельну ділянку стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39511652 від 05.02.2018 року (а.с. 5-6).

Проте, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2020 року, ухваленим в цивільній справі № 161/20812/19 за позовом ОСОБА_8 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу було, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Вовчук М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 80, згідно якого ОСОБА_9 передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:6547, а також скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39511652 від 05.02.2018 року, на підставі якого було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 з кадастровим номером :03:001:6547 (а.с. 138-141).

Вищевказане судове рішення набрало законної сили, а тому обставини, які були встановлені в ході розгляду цивільної справи № 161/20812/19, виходячи із положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, мають преюдиційне значення при розгляді даної цивільної справи.

Таким чином, право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,08 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :03:0001:6547, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано, тобто позивачка на момент розгляду даної справи не є володільцем вказаної земельної ділянки.

Доказів іншого стороною позивача суду не надано.

Виходячи із наведеного та з урахуванням того, що усунення будь-яких порушень й прав на землю має виключно власник земельної ділянки або землекористувач, а в ході розгляду даної справи право власності позивачки на земельну ділянку площею 0,08 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :03:0001:6547, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Струмівка, СТ «Струмівка» не знайшло свого підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

У зв`язку з відмовою у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, судові витрати по справі слід залишити за позивачкою.

На підставі ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 16 квітня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська