Справа № 638/5203/21
Провадження № 6/638/372/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 рокуДзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання заявника Поволяєвої О.В., Лаптійчук К.В., ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Молотилової Вікторії Вадимівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Молотилова В.В. звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити боржника, громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт РС НОМЕР_1 , у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту.

В обґрунтування подання зазначила, що 12 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП 64112880 з примусового виконання виконавчого листа № 953/21960/19, виданого 11 січня 2021 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 105 689,97 грн. на користь громадянина України ОСОБА_3 ..

Боржник ОСОБА_2 є громадянином Азербайджану.

28 серпня 2018 року йому була видана посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 .

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_2 був відрахований з навчання у Харківському національному університеті радіоелектроніки. В ході перевірки місця реєстрації боржника встановлено, що боржник ніколи не мав ордера на поселення до гуртожитку № 2 кімнати 42, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та ніколи там не проживав. Таким чином у боржника взагалі відсутні правові підстави для перебування на території України. Встановити його фактичне місцезнаходження не виявилося можливим.

Боржнику направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця. Додатково виклик направлено через Харківський національний університет радіоелектроніки та завідуючому гуртожитку № 2, розташованого за адресою м. Харків, вул. Бакуліна, 12. Оскільки боржник відрахований з навчання та ніколи не проживав у гуртожитку, забезпечити його явку адміністрацією навчального закладу та гуртожитку не виявилося можливим. На виклик державного виконавця боржник не з`явився, причин поважності невиконання рішень суду не надав.

Згідно відповіді з Державної прикордонної служби відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим зазначеним громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_2 в базі даних не виявлено.

12 січня 2021 року державним виконавцем до ГУ ДМСУ у Харківській області направлено вимогу негайно повідомити про підстави та мету знаходження боржника ОСОБА_2 на території України та надати інформацію про приймаючу сторону. Згідно відповіді ГУ ДМСУ у Харківській області станом на 18 лютого 2021 року боржник не звертався щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Рішення суду станом на 31 березня 2021 року залишається невиконаним.

Таким чином, боржник умисно та без поважних причин не виконує рішення суду. У будь-який момент боржник може безперешкодно покинути територію України з метою невиконання рішення суду.

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримала, просила його задовольнити.

Суд, дослідивши подання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 64112880 про стягнення за виконавчим листом № 953/21960/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 105689,97 грн.

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем подано запити до Харківського національного університету радіоелектроніки, ГУ ДМС в Харківській області, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби.

Згідно листа Харківського національного університету радіоелектроніки від 25 січня 2021 року № 01/17-91 ОСОБА_2 , з 31 серпня 2020 року відповідно до наказу № 1080Ст був відрахований.

Відповідно до листа завідуючого гуртожитком № 2 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у гуртожитку АДРЕСА_3 , ніколи не проживав, тому виклик державного виконавця йому вручено не було.

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби № 17415 від 25 лютого 2021 року, відомостей про перетин ОСОБА_2 державного кордону та лінії розмежування в межах Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим не виявлено.

ГУ ДМС України в Харківській області у своєму листі зазначило, що ОСОБА_2 до ГУ ДМС України в Харківській області щодо обміну посвідки на тимчасове проживання не звертався.

Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно із частинами 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Отже, з системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності божника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, за умови об`єктивної спроможності божника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримування від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допуск в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом. Виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження; його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання; його виїзд суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України - до припинення обставин, що перешкоджають виїзду. Виїзд з України іноземця або особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов`язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. За наявності підстав, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Таким чином, аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та положеннями Закону України «Про виконавче провадження», слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Відповідно до положення частини другої статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, докази виїзду ОСОБА_2 за межі України відсутні. Документи, які надані державним виконавцем не підтверджують саме факт навмисного та свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань. Державним виконавцем не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання.

З матеріалів справи вбачається, що боржник не отримував від державного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця, оскільки вони були направлені за адресою гуртожитку, в якому він не проживав. Суд не погоджується з доводами державного виконавця щодо належного повідомлення боржника про відкрите виконавче провадження та факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Отже, державним виконавцем на момент звернення до суду з поданням не надано доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов`язання за відкритим виконавчим провадженням.

Зважаючи на відсутність даних щодо місця проживання боржника державним виконавцем в порядку ст. 438 ЦПК України також не було здійснено дії щодо звернення до суду з поданням про оголошення розшуку боржника.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 33 Конституції України,ст. 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Молотилової Вікторії Вадимівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 13 квітня 2021 року.

Суддя О.В.Поволяєва