Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Аксьоновій О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області(далі ГУ ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

Встановив:

У серпні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 ,1940 р.г.,який не залишив заповіту.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить ,у тому числі,грошові кошти недоотриманої спадкодавцем пенсії..

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла позивачка як спадкоємця першої черги за законом,яка 21.05.2020 р.отримала свідоцтво про право на спадщину за законом,яка складається з грошових коштів недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера ОСОБА_2 у розмірі 27690 гр.08 коп..

Листом ГУ ПФУ від 05.06.2020 р.позивачці було відмовлено у виплаті спадщини з посиланням на те,що виплата недоотриманої пенсії здійснюється не більше ніж за три роки до дня звернення за її отриманням.

Посилаючись на те, що в інший, позасудовий спосіб, захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача ГУ ПФУ щодо невиплати їй грошових коштів спадкового майна у вигляді недоотриманої пенсії,зобов`язати ГУ ПФУ виплатити позивачці спадщину у сумі 27690 гр.08 коп.після смерті батька ОСОБА_2 ,стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою суду від 03.09.2020 було відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ГУ ФПУ вважає дії щодо невиплаті позивачці недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 правомірними та просить відмовити у позові з тих підстав,що позивачка звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,тобто з пропуском трирічного строку,встановленого ст..46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В судове засідання позивачка не з`явилась,надала письмову заяву про розгляд справи без її участі,на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача за довіреністю Романко С.Ю. в судове засідання не з`явився,надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи зміст заяв учасників справи,суд на підставі ст.223 ЦПК України розглядає справу за відсутністю сторін та їх представників.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши заяви сторін по суті справи, надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосудді, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2020 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ,спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з грошової суми (недоотриманої пенсія) в розмірі 27690 гр.08 коп., що знаходиться на рахунках ГУ ПФУ в Запорізькій області,Управління обслуговування громадян,Шевченківського відділу обслуговування громадян м.Запоріжя(сервісний центр),є його донька ОСОБА_1 .

За результатами розгляду заяви представника позивачки адвоката Чернишова А.від 22.05.2020 р.про виплату ОСОБА_1 грошової суми (недоотриманої пенсія) після смерті ОСОБА_2 в розмірі 27690 гр.08 коп., уповноважені особи відповідача повідомили, що відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії,у зв`язку з чим позивачці було вдмовлено у виплаті згадуваних коштів.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №286/3516/16-ц зроблено висновок, якщо предметом позову є майнова вимога про визнання в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову у справі є вимога про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом.

Свідоцтво про право ОСОБА_1 на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 є правовстановлюючим документом та не визнане у встановленому законом порядку недійсним.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таке ж саме право непорушності передбачено ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, тощо визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями (надалі - Закон України № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями).

Згідно ч.1 ст.46 Закону України №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.52 цього Закону, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Проте, частиною другою цієї статті визначено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.52 Закону України №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями, у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

З огляду на це, вбачається, що зміст ч.3 ст.52 Закону України №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями узгоджується із змістом ст.1227 ЦК України.

Крім цього, зміст зазначених вище норм Закону узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме із частиною першою статті 91, відповідно до якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а вразі їх відсутності входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що суми пенсії, неодержані померлим за життя, передаються членам його сім`ї у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

При цьому, норми ч.1 ст.46 Закону України №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до складу спадщини.

Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то сума недоотриманої ОСОБА_2 пенсії, що належала йому за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, увійшла до складу спадщини. Тому, його донька ОСОБА_1 , прийнявши спадщину померлого батька, має право на отримання всієї суми недоотриманої пенсії.

Отже, суд приходить до висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України №1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями, без урахування норм статті 46 цього Закону.

Таким чином, у виниклих спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачки, як члена сім`ї померлого пенсіонера, на отримання невиплаченої за життя її матері пенсії.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім цього, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах « ОСОБА_5 дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача у порядку спадкування недоотриманих померлим ОСОБА_2 пенсійних виплат в сумі 27 690 грн.08 коп. є ефективним та обґрунтованим способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України ,з відповідача на користь позивача суд стягує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 гр.80 коп.

На підставі ст.ст. 16, 328, 370, 1216-1218, 1223,1268 ЦК України, ,ст. 12, 13, 76, 81, 258, 259, 265, 353, 355 ЦПК України,ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,суд -

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої пенсії її батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , недоотриману пенсію її батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі 27 690 (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто) гривень 08 копійок.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Галущенко Ю.А.