Провадження № 2/643/3637/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Хотян К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович про скасування державної реєстрації прав, визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Представник Харківської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 35362050); визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» щодо продажу Ѕ частки нежитлової будівлі літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 від 11.02.2020 № 376; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» щодо продажу Ѕ частки нежитлової будівлі літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 від 10.02.2020 № 365; судові витрати стягнути з відповідачів на користь Харківської міської ради.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що Відділом контролю за розміщенням малих архітектурних форм та тимчасових споруд Департаменту територіального контролю Харківської міської ради під час здійснення заходів самоврядного контролю виявлено факт розміщення тимчасової споруди (павільйону) біля будівлі по АДРЕСА_1 . За інформацією Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 04.03.2020 рішень щодо продажу земельної ділянки під вказаним об`єктом міською радою не приймалось, договори оренди на оформленні не перебувають. Аналогічна інформація міститься у листі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 02.03.2020. Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 07.02.2020 дозвільні документи на розміщення вищевказаного об`єкту (паспорт прив`язки тощо) не надавались. Розпорядчі акти про присвоєння, зміну та впорядкування адреси не приймались. Адміністрацією Московського району Харківської міської ради листом від 14.02.2020 повідомлено, що власником об`єкту наданий договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В свою чергу, згідно Державного реєстру речових прав на нерухома майно право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» площею 32 кв.м. по АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» на підставі договорів купівлі-продажу від 11.02.2020 № 376 та від 10.02.2020 № 365 по 1/2 частині. Вищевказані договори посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Галиною Іванівною. Таким чином, на теперішній час нежитлова будівля літ. «Б-1» зареєстрована по 1/2 частині за вищевказаною юридичною особою, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено 2 окремі записи № 35438170 та №35417741. Вказана будівля набута Товариством з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» за договорами, укладеними з ОСОБА_1 . В свою чергу, ОСОБА_1 є першим власником цієї будівлі. Підставою її набуття ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначено технічний паспорт та довідку від 04.02.2020, виготовлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемінгтон». Інших документів серед підстав для набуття речових прав не визначено. Таким чином, на підставі лише двох документів: технічного паспорту та довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемінгтон» ОСОБА_1 набув, а в подальшому відчужив Товариству з обмеженою відповідальність» «НАЛБІ» будівлю по АДРЕСА_1 . Державна реєстрація речових прав на цю будівлю проведена приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим Станіславом Давидовичем 04.02.2020. В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України (https://dabi.gov.ua/declarate/list.php), інформація щодо прийняття до експлуатації вищевказаної будівлі відсутня. Будь-яка інформація щодо прийняття до експлуатації спірного об`єкту у міській раді відсутня. Реєстрація речових прав на спірну будівлю проведена приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим Станіславом Давидовичем за відсутності документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно та відомостей про присвоєння такому об`єкту адреси. Таким чином, реєстрація речових прав на спірний об`єкт та подальше його відчуження є протиправними. Державна реєстрація речових прав на зазначений об`єкт нерухомого майна порушує права міської ради як власника земельної ділянки, зачіпає її інтереси як органу, що здійснює державний архітектуро-будівельний контроль на території міста Харкова, та приймає до експлуатації закінчені будівництвом об`єкти, присвоює адреси об`єктам нерухомого майна. ОСОБА_1 не мав права відчужувати спірну будівлю, оскільки не набув на неї законних прав з дотриманням визначених законодавством процедур будівництва та прийняття об`єкту до експлуатації. Враховуючи те, що спірний об`єкт збудовано за відсутності будь-яких дозвільних документів (самочинно), то подальше його відчуження суперечить діючому законодавству. На теперішній час міська рада не може пред`явити до ОСОБА_1 законних вимог щодо знесення об`єкту самочинного будівництва в силу проведення реєстрації прав на такий об`єкт за ТОВ «НАЛБ» на підставі оскаржуваних договорів.

Представником відповідача ТОВ «НАЛБІ» в особі директора Б.В.Гусейнової надано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні. В обґрунтування відзиву посилається на те, що ОСОБА_1 на момент укладання договору надав всі необхідні правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно. ТОВ «НАЛБІ» при укладенні договорів купівлі-продажу №365 від 10.02.2020року та №376 від 11.02.2020року не мало жодних сумнівів із приводу законності існування нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 32,0 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 , та ТОВ «НАЛБІ» є добросовісним набувачем. Крім того, ТОВ «НАЛБІ» заявою від 30.03.2020 року б/н звернулось до Харківської міської ради про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0070 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Б-1», що розташована по АДРЕСА_1 . Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради 25.05.2020року ТОВ «НАЛБІ» погоджені Графічні матеріали місця розташування земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «Б-1» (магазин) (до початку реконструкції АДРЕСА_2 . Тобто, ТОВ «НАЛБІ» здійснюються всі встановлені законодавством заходи щодо отримання земельної ділянки в оренду та належної експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «Б-1», загальною площею 32,0 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 . Законність існування нежитлової будівлі літ. «Б-1», по АДРЕСА_1 , не викликала жодних сумнівів у покупця, ТОВ «НАЛБІ» та у нотаріуса при оформленні правочину.

Ухвалою від 21.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.07.2020 року, заборонено відчуження нежитлової будівлі літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «НАЛБІ».

Ухвалою суду від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05.03.2021 року, в задоволенні заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» про поновлення строку пред`явлення зустрічного позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» до Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нежитлову будівлю повернуто заявнику. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» право звернутися до суду з позовною заявою на загальних підставах.

Представник позивача Харківської міської ради Оганова К.О., подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача Харківської міської ради, позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання неодноразово не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Представник відповідача ТОВ «НАЛБІ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Від представника ТОВ «НАЛБІ», втретє, надійшла заява про відкладення судового засідання.

Разом з тим, клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи і сторона, яка просить відкласти розгляд справи повинна довести реальну наявність обставин на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні.

Крім того, суд вважає, що відповідач повинен добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання, а тому клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки ним не доведено наявність поважних причин, які свідчать про неможливість приймати участь у розгляді справи.

Крім того, у відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на вимоги ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню спору.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Судом встановлено, що 04.02.2020року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. у Державному реєстрі прав на нерухоме майно здійснено запис про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ.«Б-1», загальною площею 32 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 35362050). Підстава для державної реєстрації - технічний паспорт, серія та номер:81882, виданий 04.02.2020, видавник: ТОВ «ЛІМІНГТОН»; довідка, серія та номер:81882, видана 04.02.2020, видавник: ТОВ «ЛІМІНГТОН».

10.02.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «НАЛБІ» укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 32,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстровано в реєстрі за №365.

11.02.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «НАЛБІ» укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 32,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстровано в реєстрі за №376.

За інформацією Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 04.03.2020, на теперішній час договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на оформленні не перебуває. Рішень щодо продажу земельної ділянки під вказаним об`єктом міською радою не приймалось.

Аналогічна інформація міститься у листі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 02.03.2020.

Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради від 07.02.2020, дозвільні документи (паспорт прив`язки тощо) на розміщення об`єкту (тимчасової споруди павільйону без логотипу) по АДРЕСА_3 не надавались. Розпорядчі акти про присвоєння, зміну та впорядкування адреси не приймались. Рішення постійно діючої комісії з питань самочинного будівництва щодо збереження об`єкту самочинного будівництва з вищевказаного питання не приймалось.

Адміністрацією Московського району Харківської міської ради листом від 14.02.2020 повідомлено, що власником об`єкту, розташованого на земельній ділянці біля будинку по АДРЕСА_3 (тимчасова споруда павільйон без логотипу) наданий договір купівлі; продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30.03.2020року директор ТОВ «НАЛБІ» ОСОБА_2 звернулася до Харківської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0070 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. Б-1 (магазин).

21.04.2020року директор ТОВ «НАЛБІ» ОСОБА_2 надала до Харківської міської ради матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки на кадастровій зйомці нежитлової будівлі літ «Б-1» розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та установчі документи по юридичній особі.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення права.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно ст.10 Закону №1952-IV , державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №1952-IV , заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Статтею 27 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою від 25.12.2015 №1127.

Відповідно до п.41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (уразі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до ст.2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Частинами 2, 3 ст.3 Закону №1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 для реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ.«Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , було надано довідку від 04.02.2020 №81882 та технічний паспорт від 04.02.2020 № НОМЕР_1 , видані ТОВ «Лімінгтон».

Вказані документи з урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно не є тими документами, на підставі яких можливо встановити набуття або зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, державний реєстратор приватний нотаріус ХМНО Клопотов С.Д. на момент здійснення державної реєстрації в порушення вимог діючого законодавства зареєстрував право власності на спірне нежитлове приміщення за ОСОБА_1 на підставі неналежних документів.

Протиправне набуття прав на нерухоме майно породжує протиправне набуття прав на землю, яку воно займає, що в свою чергу свідчить про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки під спірним об`єктом.

Таким чином, оскільки належних і допустимих документів державному реєстратору на підтвердження права власності на спірні нежитлові будівлі надано не було, тому рішення державного реєстратора приватного нотаріуса - ХМНО Клопотова С.Д. про державну реєстрацію такого об`єкту як таке, що не відповідає вимогам закону підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положення частини 1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом України.

За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколівN2,4,7та 11до Конвенції» №475/97-ВР від 17липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). У справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

У рішенні у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року, визначено, що відповідно до прецедентного права Європейського суду право власності може бути «існуючим майном», а також позивач може обґрунтовувати його принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_1 , не набувши право власності на спірне нежитлове приміщення в порядку, передбаченому законом, вчинив правочини у виді договорів купівлі-продажу №365 від 10.02.2020року, №376 від 11.02.2020 року з відповідачем ТОВ «НАЛБІ». Вказані договори стали підставою для проведення державної реєстрації права власності на спірне приміщення за ТОВ «НАЛБІ», тому вчинені відповідачами двосторонні правочини у вигляді договорів купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними, як такі, що були вчинені без дотримання вимог ч.1 ст. 203 ЦК України та суперечить вимогам ст.41 Конституції України та ст.ст.321, 655, 656, 658 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_1 - продавець нежитлового приміщення не набув право власності на нього у встановлений законом спосіб та відповідно не мав право розпорядження вказаним нерухомим майном, та доводи представника відповідача ТОВ «НАЛБІ» про те, що ТОВ «НАЛБІ» є добросовісним набувачем безпідставні.

Крім того, зазначеними правочинами порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради щодо реалізації прав законного власника та розпорядника спірної земельної ділянки, отримання від неї корисних властивостей тощо, адже рішення Харківської міської ради про надання відповідної земельної ділянки у власність або в користування не приймалось, а отже ця земельна ділянка перебуває у власності громади міста Харкова.

Згідно зі ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України.

Відповідно до ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Крім того, згідно з п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади.

Відповідно до ст.60 цього Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Норми статті 83 Земельного кодексу України передбачають, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, в комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

За положеннями ст.116 ЗК України, рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною п.1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.

Позивач не є стороною оспорюваних ним правочинів, однак, зазначені вище правочини, вчинені відповідачами, порушує права та законні інтереси Харківської міської ради, а відтак вимоги позивача щодо визнання таких правочинів недійсним є законними та обґрунтованими. За таких встановлених судом обставин, оспорювані правочини слід визнати недійсними.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позивачем позовних вимог у повному обсязі як законних та обґрунтованих.

Суд вирішує питання про судові витрати на підставі ст.141 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Харківської міської ради /м.Харків, майдан Конституції, 7/ до ОСОБА_1 / АДРЕСА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЛБІ» /м.Харків, пр. Тракторобудівників, 92Д/, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович /м.Харків, пров. Короленка, 19/ про скасування державної реєстрації прав, визнання договорів недійсними задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності №35362050).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «НАЛБІ» щодо продажу Ѕ частки нежитлової будівлі літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 від 11.02.2020, №376.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «НАЛБІ» щодо продажу Ѕ частки нежитлової будівлі літ. «Б-1» по АДРЕСА_1 від 10.02.2020, №365.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16.04.2021року.

Суддя - Т.М.Довготько