Каланчацький районний суд Херсонської області
Справа № 657/109/21
У Х В А Л А

16.04.2021 Каланчацький районний суд Херсонської області

в складі:

головуючого судді Скригун В.В.

при секретарі Поповій Т.І.

за участю:

представника ДВС Демиденко О.О.,

представника органу опіки і піклування Водка О.О.

представника стягувача Чавурської О.В.

стягувача ОСОБА_1

боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця Каланчацького РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) Демиденко О.О. про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу,

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Каланчацького РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) Демиденко О.О. звернувся з клопотанням про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Каланчацького РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 64962861 відкрите 25.03.2021 року на підставі виконавчого листа № 657/109/221 від 25.03.2021 року, виданого Каланчацьким районним судом Херсонської області.

На виконанні вищевказаного виконавчого документу, а саме: о 15:00 год. 29.03.2021 року головним державним виконавцем Демиденко О.О. в присутності старшого інспектора ВП № 2 Скадовського РВП ГУНП у Херсонській області Кудряшова І.В., представника Центру надання соціальних послуг Каланчацької селищної ради - заввідділенням соцслужби для сім"ї, дітей та молоді Коваленко С.І., боржника ОСОБА_2 , стягувача (матері) ОСОБА_1 , неповнолітньої дитини ОСОБА_3 були проведені виконавчі дії щодо відібрання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у ОСОБА_2 та передача її матері ОСОБА_1 . Під час проведення передачі, неповнолітня ОСОБА_4 заявила про небажання проживати разом з матір"ю ОСОБА_1 , дитина плакала та всіляко ухилялась від спілкування з матір"ю, просила не передавати її матері, оскільки за її словами, мати її постійно ображає, застосовує фізичне насилля, тобто б"є, неналежним чином ставиться до її виховання та піклування. У матері, як пояснила дитина, за адресою проживання, відсутні належні умови проживання, а саме: відсутнє світло, газопостачання, опалення, тому вона не бажає повертатися до неї. Зазначає, що примусове виконання рішення про відібрання дитини здійснюється органами державної виконавчої служби і згідно п. 8.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністра Юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, при виконанні рішення про відібрання дитини не допускається застосування до дитини заходів фізичного впливу. При проведенні передачі дитини не застосовувалися будь-які дії психологічного чи фізичного впливу. На підставі вищевикладеного, рішення суду про відібрання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у ОСОБА_2 та передача її матері - не виконано, у зв"язку з неможливістю фактично здійснити передачу дитини матері, оскільки до неповнолітньої неможливо застосувати заходи фізичного впливу. У зв"язку з тим, що на даний час неповнолітня дитина проживає з ОСОБА_2 та не бажає проживати зі своєю матір"ю ОСОБА_1 , наявна необхідність влаштування дитини до титячого або лікувального закладу.

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 07.04.2021 року вказане подання державного виконавця призначено до судового розгляду.

Державний виконавець Демиденко О.О. в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав та пояснив, що головним мотивом звернення до суду з вказаним клопотанням, було не бажання дівчинки повертатися до матері ОСОБА_1 . Оскільки, законодавством передбачена заборона використання фізичного примусу до неповнолітньої дитини, він звернувся до суду з клопотанням про передачу до лікувального закладу. Разом з тим, пояснив, що будь-якими даними, що дитина потребує медичного лікування ДВС не володіє. Крім того пояснив, що до органу опіки та піклування з питання про направлення дитини до дитячого закладу він не звертався.

Представник стягувача ОСОБА_5 заперечила проти задоволення вказаного клопотання та пояснила, що ДВС належним чином подання не обгрунтував, не зазначив до якого саме закладу просить влаштувати дитину, підстави такого звернення до суду, оскільки саме лише небаження дитини не є підставою для задоволення даного подання.

Боржник ОСОБА_2 поклався на розсуд суду.

Представник органу опіки та піклування Водка О.О. заперечив проти вказаного клопотання та пояснив, що згідно п. 3 ст. 163 СК України, вбачається можливість передати неповнолітню ОСОБА_4 близьким родичам, а саме: рідному брату, і даним питанням повинен займатися саме орган опіки та піклування. Крім того пояснив, що питання про влаштування дитини до будь-якого закладу без погодження з органом опіки та піклування ДВС не повинна порушувати.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали подання, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Ст. 437 ЦПК України передбачено, що суд у десятиденний строк розглядає питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу в судовому засіданні з викликом сторін та за обов`язковою участю представників органів опіки та піклування. Неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проведення розгляду подання по суті. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши всі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні у Каланчацького РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 64962861 відкрите 25.03.2021 року на підставі виконавчого листа № 657/109/221 від 25.03.2021 року, виданого Каланчацьким районним судом Херсонської області про відібрання у ОСОБА_2 неповнолітньої ОСОБА_4 , 2009 року та передачу її матері, ОСОБА_1 .

Головний державний виконавець Демиденко О.О. звернувся до суду на підставі ст. 437 ЦПК України із поданням, у якому просив вирішити питання про тимчасове влаштування малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2009 року народження до навчального або лікувального закладу. Свої вимоги мотивував тим, що дівчинка повертатися до матері не виявляє бажання, а застосовувати до неї заходи фізичного впливу законом заборонено.

Згідно із ч. 1 ст. 437 ЦПК України питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу вирішується судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 64 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

З матеріалів подання вбачається, що неповнолітня дитина відмовляється повертатися до матері, а державним виконавцем не проведено всіх заходів щодо виконнання рішення суду, а тому звернення державного виконавця із поданням про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу є безпідставним.

Крім того, державним виконавцем не зазначено, до якого саме дитячого чи лікувального закладу пропонується передати дитину. Оскільки, є заклади соціального захисту дітей, що створюється для тривалого (стаціонарного) або денного перебування дітей, які залишилися поза сімейним оточенням, перебувають у складних життєвих обставинах або зазнали насильства, з метою наданням їм комплексної соціальної психологічної педагогічної медичної правової та інших видів допомог. До таких центрів приймаються діти із сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах і не можуть подолати їх за допомогою власних можливостей, якщо батьки або особи, що їх замінюють, з певних причин (через хворобу, інвалідність тощо) не можуть забезпечити належного утримання та догляду за дитиною, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, вживають алкоголь, наркотичні засоби, зазнали насильства та потребують соціально-психологічної допомоги, безпритульні діти.

Враховуючи зазначене, з матеріалів справи не вбачається того, що неповнолітня ОСОБА_3 позбавлена батьківської опіки чи мати позбавлена батьківських прав, тощо. Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо спричинення матір"ю ОСОБА_1 своїй доньці фізичного чи психологічного насилля. Вказане клопотання обгрунтоване лише не бажанням ОСОБА_4 , повертатися до матері.

Із матеріалів справи не вбачається чи звертався державний виконавець до суду із поданням про встановлення або зміну порядку і способу виконання рішення та які наслідки таких розглядів.

Разом з цим, суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що в даній конкретній ситуації поміщення дитини до дитячого чи медичного закладу не відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення саме інтересів дитини.

Згідно з ст. 23-1 ЗУ "Про охорону дитинства" усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

У ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що рішення чи дії державних органів чи їх посадових осіб повинні здійснюватися з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання державного виконавця Демиденко О.О. про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 437 ЦПК України, ст. 19 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання головного державного виконавця Каланчацького РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) Демиденко О.О. про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Повний текст ухвали складений Скригун В. В. 19.04.2021 року