КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 221/8538/19
Провадження № 2/488/403/21 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючої судді по справі - Лазаревої Г.М.,

за участю секретаря судового засідання - Криницької Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягнуті на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Волнованського районного суду Донецької області від 21.08.2015 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), та встановити розмір аліментів - 1/5 частка всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з нього на підставі рішення Волнованського районного суду Донецької області від 21.08.2015 року стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

На теперішній час у позивача змінився сімейний стан, він одружився та у нього народилася друга дитина, позивач не має можливості сплачувати аліменти у вищезазначеному розмірі.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Суд, дослідивши докази, зібрані по справі, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, а п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з правового аналізу ст.ст. 181,192 СК України можна стверджувати, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Позивач в обґрунтування заявлених ним вимог щодо зменшення розміру стягуваних аліментів посилається на факт його перебування в зареєстрованому шлюбі та народження другої дитини.

Проте, оцінюючи наведені позивачем обставини, суд виходить із того, що факт народження дитини автоматично не призводить до зменшення розміру аліментів на утримання першої дитини з 1/4 до 1/5 частини без надання доказів погіршення матеріального стану платника аліментів.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Визначений рішенням Волнованського районного суду Донецької області від 21.08.2015 року розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення у зв`язку із зміною сімейного стану позивача та народження другої дитини без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його першого сина, та суперечитиме його інтересам.

Як вбачається з досліджених доказів, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, з якими закон передбачає можливість зменшення розміру аліментів.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач має працездатний вік, не надав доказу про його доходи, ним не надано доказів щодо погіршення стану його здоров`я, інших істотних обставин, достатніх та переконливих доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, що стягнуті на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Г.М. Лазарева