КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 761/4529/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5069/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Кемському В.В.

за участі: представника заявника ТОВ «АНСУ» - Скорицького А.М.

заінтересованої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О.,

по цивільній справі № 761/4529/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_1 про заміну стягувача.

в с т а н о в и л а :

У січні 2019 року ТОВ «АНСУ» звертаючись до суду з заявою, просили замінити стягувача у справі №2-5534/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2010 року у цивільній справі №2-5534/10 було задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором №34-157/07-А від 15 березня 2007 року в розмірі 457 458,81 грн.

09 серпня 2012 року Шевченківським районнимсудом м. Києва було видано виконавчий лист №2-5534/10.

21 листопада 2018 року між ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ«АНСУ» було укладено договір про відступлення прав вимоги. За умовами вказаного договору відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №34-157/07-А від 15 березня 2007 року, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 .

Відповідно до договору відступлення прав вимоги ТОВ «АНСУ» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором.

На підставі викладеного заявник просивзамінити стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №2-5534/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №34-157/07-А від 15 березня 2007 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на стягувача ТОВ «АНСУ», у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора за договором про відступлення прав вимоги від 21 листопада 2018 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року заяву задоволено, замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «АНСУ» у виконавчому листі, що виданий 09 серпня 2012 року в цивільній справі № 2-5534/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою, боржник подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставила питання про її скасування та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження.

Скаржник посилалася на те, що розгляд заяви ТОВ «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження здійснювався без її повідомлення як боржника, що є порушенням норм процесуального права.

Зауважуючи, що єдиним місцем її реєстрації та проживання скаржника є АДРЕСА_1 , однакна вказану адресу судові повістки не надходили.

Виконавчий лист № 2-5534/10 від 09 серпня 2012 року було видано Шевченківським районним судом міста Києва на підставі скасованого рішення апеляційної інстанції, а тому суд помилково та безпідставно провів заміну стягувача.

Вважала, що судом першої інстанції не перевірено чи належним чином відбувалась заміна сторони виконавчого провадження, чи відбулась лише заміна стягувача у виконавчому листі, виданому 09 серпня 2012 року в цивільній справі № 2-5534/10 на виконання скасованого судового рішення суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник ТОВ «АНСУ» заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача правонаступником, суд першої інстанції виходив з того, що заявником було надано всі належні та допустимі докази, які підтверджували перехід прав та обов`язків від первісного кредитора до нового кредитора.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Положеннями ст..128 ЦПК України передбачено порядок повідомлення сторін про розгляд справи та порядок вручення судових повісток.

Однак, в матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про судове засідання, що мало відбутися 13 березня 2019 року, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вручення повістки боржнику чи його повідомлення в інший спосіб. Слід зазначити, що сама повістка не містить навіть адреси місця перебування боржника, за якою вона направлялася судом ( а.с.43 )

Зазначені обставини свідчать про те, що місцевий суд не повідомив боржника про розгляд заяви, що є порушенням норм процесуального законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, боржник була позбавлена можливості наводити свої доводи та заперечення та приймати участь у дослідженні доказів, що безумовно призвело до недотримання судом принципу змагальності та рівності сторін, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення по суті вимог заяви, а саме заміну сторони у виконавчому провадженні.

Згідно з ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 цього Кодексу).

За змістом частини першої ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18), у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №6-1355/10 (провадження №61-12076св18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».

21 листопада 2018 року між ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит»» та ТОВ«АНСУ» було укладено договір про відступлення прав вимоги банку до позичальників та поручителів зазначених в додатку №1 до договору.

Відповідно до додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 21 листопада 2018 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №34-157/07-А від 15 березня 2007 року, що був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 . Згідно вказаного договору про відступлення прав вимоги ТОВ «АНСУ» набуло права кредитора до ОСОБА_1 .

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Наслідки неотримання повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні визначені ч.2 ст.516 ЦК і не зумовлюють підстав для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони правонаступником.

Так ч.2 ст. 516 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу дот нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведеного положення закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості , а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання вважається належним.

На думку, колегії суддів не можуть бути підставою для відмови заявнику у задоволенні заяви щодо заміни стягувача доводи апеляційної скарги в частині того, що приймаючи рішення щодо заміни стягувача у виконавчому листі № 2-5534/10 від 09 серпня 2012 року, судом не було взято до уваги, те що судове рішення на підставі якого був виданий зазначений вище виконавчий лист є скасованим, тобто втратило свою чинність.

Так, дійсно як вбачається із матеріалів справи, заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2010 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 457 458,81 грн., та понесені судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2012 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2010 року змінено в частині стягнення пені за прострочення погашення заборгованості за кредитним договором з 206 199,85 грн. до 149 691,79 грн., і заг

09 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03квітня 2013 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2010 року змінено у частині стягнення пені за прострочення погашення заборгованості за кредитним договором № 34-157/07-А від 15 березня 2007 року з 206 199,85 грн. до 122 620,07 грн.

Однак, скаржником не береться до уваги, що за правилами ст.442 ЦК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Тобто відбувається заміна сторони у виконавчому провадженні, а не у виданому судом на виконання виконавчому листі.

Суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку, щодо необхідності заміни стягувача на його правонаступника саме в виконавчому листі.

Згідно із ч.1 ст. 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що момент звернення ТОВ «АНСУ» з заявою про заміну стягувача правонаступником,доказів виконання боржником рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року надано не було, колегія суддів вважає, що заява ТОВ «АНСУ» підлягає до задоволення з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368,372, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 рокускасувати та постановити нове судове рішення за яким;

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» задовольнити частково, замінити сторону у виконавчому провадженні у цивільній справі за №2-5534/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромз Публічного акціонерного

товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: