Справа № 195/1984/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

06.04.2021 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Омеко М.В., секретаря Левкович Н.М., розглянувши в смт. Томаківка за правилами спрощеного провадження з повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

04.12.2020 року позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , як піклувальник, законний представник в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Томаківської селищної ради, Нікопольської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування, та просить суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 7.619 в умовних кадастрових гектарах із земель Колективного сільськогосподарського підприємства Перше травня, за межами населеного пункту на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, обґрунтовуючи наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Заповіти від імені ОСОБА_4 не посвідчувались.

Після смерті ОСОБА_4 у Другій Нікопольській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу за №168/2010. Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є дітьми спадкодавця.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року у справі №2о/442/33/12 ОСОБА_2 визнано обмеженим у цивільній дієздатності, а ОСОБА_1 призначено його піклувальником.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року у справі №2о/442/32/12 ОСОБА_3 визнано обмеженим у цивільній дієздатності, а ОСОБА_1 призначено його піклувальником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивачі вказують, що їх мати була членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня», що дає право на пайовий фонд майна цього підприємства. Спадкодавець був прийнятий до членів Колгоспу «Перше травня» на підставі рішення загальних зборів Колгоспу від 24 липня 1979р.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2005 року у справі №2-253/2006 за ОСОБА_4 визнано право на земельну частку (пай) площею 7,619 в умовних кадастрових гектарах. Проте за життя спадкодавець не встигла реалізувати своє право на пай і отримати правовстановлюючі документи на нього. Спадкове майно складається саме з вказаного паю.

Позивачі фактично прийняли спадщину та мають намір використовувати земельну ділянку, на яку мав право спадкодавець, однак Позивачі отримали постанову Державного нотаріуса Другої нікопольської державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2020р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 7,619 в умовних кадастрових гектарах.

Через відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії унеможливлюється оформлення спадщини на земельну ділянку, на підставі чого звернулися до суду.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Томаківська селищна рада Томаківського району Дніпропетровської області будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, проте надіслали до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника .

Представник Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог не заперечував.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 жовтня 2006 року серія НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області), яка до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Другої Нікопольської державної нотаріальної контори від 17 листопада 2020 року №1960/02-14 після смерті ОСОБА_4 у Другій нікопольській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу за №168/2010. Спадкоємцями за законом першої черги є Позивачі ОСОБА_1 (донька спадкодавця), ОСОБА_2 (син спадкодавця), ОСОБА_3 (син спадкодавця).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року у справі №2о/442/33/12 ОСОБА_2 визнано обмеженим у цивільній дієздатності, а ОСОБА_1 призначено його піклувальником.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року у справі №2о/442/32/12 ОСОБА_3 визнано обмеженим у цивільній дієздатності, а ОСОБА_1 призначено його піклувальником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно архівної довідки Томаківської райдержадміністрації від 31 грудня 2005р. №134 померла ОСОБА_4 була членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня», що дає право на пайовий фонд майна цього підприємства. Спадкодавець був прийнятий до членів Колгоспу «Перше травня» на підставі рішення загальних зборів Колгоспу від 24 липня 1979р. Розмір паю становить 7,61 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується довідкою Томаківського районного відділу земельних ресурсів від 13 лютого 2006 року №3-01-297.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2005 року у справі №2-253/2006 за ОСОБА_4 визнано право на земельну частку (пай) площею 7,619 в умовних кадастрових гектарах.

Відповідно до копії спадкової справи №168/2010 після смерті ОСОБА_4 позивачі фактично прийняли спадщину, однак відповідно до постанов Державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2020р та 29.03.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 7,619 в умовних кадастрових гектарах.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Спеціальним законом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, є Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон). Саме цей закон встановлює порядок звернення громадянина за отриманням дозволу на відведення земельної частки (паю) та регламентує необхідний перелік документів, які є підставою для отримання такого дозволу.

Так, згідно із статтею 1 згаданого закону, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в

судовому порядку.

Перелік документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) вказаний у статті 2 Закону, а саме: основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також зокрема є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Спадкодавець відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай) за життя так і не отримав, однак існує заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2005 року у справі №2-253/2006 про визнання права на земельну частку (пай). Спадкоємці (Позивачі) не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і вимушені звертатися до суду з метою визнання права на земельну частку (пай), оскільки за життя спадкодавець не встигла реалізувати своє право на пай і отримати правовстановлюючі документи на нього.

Відповідно до статті 3 Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Статтею 5 даного закону передбачено, рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) приймають сільські, селищні, міські ради .

Таким чином, оскільки спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), а документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) може бути рішення суду, то Позивачі матимуть право на звернення до місцевої ради про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) лише після отримання рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1216 ЦК України, - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення).

Та відповідно до пункту 11 цього Пленуму, При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про

визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність

відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути

предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП,

сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація,

яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу

сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого

самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної

частки (паю) в натурі, тощо.

Встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). - стаття 11 Закону.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статей 6, 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 04.11.1950р., ратифікована ЗУ від 17.07.1997р., далі - Європейська Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

§1 статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції (Париж, 20.03.1952) передбачає, що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

Земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в умовних кадастрових гектарах без виділення у загальному масиві земель і не може вважатися земельною ділянкою як об`єкту права власності в розумінні статті 79 Земельного кодексу України.

Фактично рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є лише підставою для надання дозволу на розробку відповідної документації із землеустрою і тільки після її розробки та затвердження в установленому законодавством порядку земельний пай буде виділений в натурі у вигляді сформованої земельної ділянки як об`єкту права власності.

В даному випадку в судовому порядку визнається не право власності на земельну ділянку як об`єкт нерухомого майна, а безпосередньо право особи на земельну частку (пай), яка не виділена в натурі, має умовну площу - в умовних кадастрових гектарах.

Рішення суду стане лише підставою для звернення до відповідної сільської, селищної, міської ради для прийняття рішення про виділення частки (паю) в натурі (на місцевості).

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у Постанові від 15.04.2020р. у справі №178/982/18-ц. Суд визнав за особою право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Судом встановлено, що відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4,10,12,13,27, 76,81,141,258, 263-265,273 ЦПК України, ст. ст. 8,43,55 Конституції України, ст.ст. 17,19,116 Земельного кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області (), Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області () про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 7,619 в умовних кадастрових гектарах із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня», за межами населеного пункту на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: М. В. Омеко