Справа № 646/1793/18
№ провадження 2/646/81/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

за участю секретаря Абдюханової А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення у приміщення квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 23.02.1999 УКМтаП Ц(В)ПДЖФ р.НОМЕР_4, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 23.01.2018 №166 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані та фактично постійно мешкають ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_10 , ОСОБА_1 та її неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивачка зазначає, що наприкінці 2018 року ОСОБА_2 , на грунті неприязних відносин з ОСОБА_1 , за відсутності останньої та її дітей вдома, змінила замки на вхідних дверях до квартири та до теперішнього часу перешкоджає ОСОБА_1 володіти та користуватися належним їм нерухомим майном, оскільки ОСОБА_1 та її діти фактично позбавлені можливості вільно зайти до вказаної квартири, жити в ній та користуватися власними речами, які залишилися у вказаній квартирі.

У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на теперішній час змушена разом із своїми неповнолітніми дітьми тимчасово мешкати у свого знайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 та витрачати у зв`язку з цим грошові кошти, які б могли бути спрямовані на належне харчування, медичне забезпечення та всебічний розвиток її неповнолітніх дітей.

Крім того, 02.02.2018 позивачка зверталася до Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області за фактом здійснення перешкод у праві користування житлом відповідачем, однак відповідно до листа №2063/119-63/01/11-2018 від 07.02.2018 перевірку за її заявою відділом поліції припинено, підстави для внесення відомостей за заявою до ЄРДР відсутні.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання.

20 травня 2019 року відповідачкою ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . В обгрунтування зазначила, що твердження позивача щодо вчинення ОСОБА_2 перешкод у праві користуванні у спільній квартирі не відповідають дійсності так як позивачка не проживає у вказаній квартирі з власної ініціативі останні 12 років і будь-який її особистих речей у вказаній квартирі немає. З приводу посилань позивачки щодо звернення за фактом перешкод у праві користуванні квартирою до органів поліції, зазначила, що так як ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР та нею не було оскаржено в порядку ст. 303 КПК України таке рішення, вказане твердження є безпідставним. Також зазначила, що частки у квартирі яка є предметом позову не виділені, тому не можливо визначити в якій частині квартири відповідач чинить перешкоди у користуванні.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.05.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Від позивачки та її представника надійшла заява, в якій вони просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представником відповідача було надано заяву, в якій він зазначив, що в разі повторної його неявки на слухання справи, останній просить розгляд проводити за його відсутності, проти задоволення позову заперечує.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 29.01.2018 за №1030989 від 23.01.2018 щодо інформації про власника квартира АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради зазначено, що власниками вказаної квартири є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності на житло, видане 23.02.1999 УКМтаПЦ(в)ПДЖФ р. НОМЕР_4; форма власності - приватна спільна сумісна; частка - 1.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб, що видана дільницею № 59 КП «Жилкомсервіс», у квартирі АДРЕСА_1 (житлова площа - 40,90 м.кв., площа загальна - 66,50 м.кв.) зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що відповідач дійсно чинить перешкоди у користуванні власністю співвласнику ОСОБА_1 , що підтверджується зверненням позивача 02 лютого 2018 року до Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області з заявою про вжиття заходів до ОСОБА_2 , яка не надає йому доступу до житла.

Відповідно до повідомлення Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області від 07.02.2018, заява ОСОБА_1 від 02.02.2018, в якій вона просить вжити заходів до сестри, яка перешкоджає проживати їй та дітям у квартирі АДРЕСА_1 , Основ`янським ВП розглянута, підстави для внесення заяви до ЄРДР відсутні.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Виходячи з положення ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Нормою ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. При цьому зобов`язальний характер власності породжує певні обмеження для власників майна, які полягають у забороні використовувати право власності на шкоду правам та свободам інших осіб (у тому числі, співвласників).

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Ураховуючи викладене, перешкоджання власником (відповідачем) користуватися спірною квартирою іншому власникові (позивачу) безумовно, порушує приведені норми і тягне за собою необхідність судового захисту прав позивача.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, викладених в відзиві на позовну заяву, і вважає, що вони не відповідають дійсності оскільки вони не спростовують здійснення нею перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, враховуючи, що у позивачки немає доступу до квартири, оскільки відповідач не передає їй ключі від неї, суд приходить до висновку. що факт здійснення позивачу перешкод у користуванні квартирою є встановленим, тому її права як власника підлягають захисту шляхом вселення її з дітьми, у їй квартиру АДРЕСА_1 , а також зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою та передати їй ключі від зазначеної квартири.

Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивачці, згідно ухвали суду про відкриття провадження у справі від 04.05.2018, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, і її позовні вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319,321, 355, 361, 382, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 259, 263-265,268, 282, 284,352,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ключі ОСОБА_1 від вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.А. Єжов