Провадження №2/522/2076/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт» про визнання в частині наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Міністерства інфраструктури України та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» про визнання в частині наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що 17 жовтня 2019 року Міністром інфраструктури України було прийнято наказ №11 Ос «Про керівника державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (далі - наказ), пунктом 1 якого було припинено повноваження позивача на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та звільнено його з роботи 17 жовтня 2019 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпІІ України передбачено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. У позовній заяві, зазначено, що для розірвання трудового договору із посадовою особою державного унітарного підприємства необхідно встановити наявність відповідного рішення уповноваженого органу управління про припинення повноважень посадової особи, яке передує відповідному розірванню трудового договору. Позивач вважає, що розірвання трудового договору за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. У зв`язку із викладеним, позивач вважає що пункт 1 оспорюваного наказу є незаконним, оскільки був прийнятий із порушенням порядку звільнення посадової особи за відсутності передбаченого пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП попереднього припинення повноважень позивача, оформленого у вигляді окремого рішення.

Тому позивач просить визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу Міністерства інфраструктури України №110с від 17 жовтня 2019 року «Про керівника державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт поновити його на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»; стягнути з державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження з призначенням судового засідання на 03 лютого 2019 року.

До суду 21 січня 2020 надійшов від представника відповідача відзив на позовну заяву. Відзив поданий у відповідності та з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України. У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості зазначивши, що 19 листопада 2018 між Міністерством інфраструктури України, в особі державного секретаря Міністерства інфраструктури України, та позивача було укладено Контракт № 11-ІІІ з директором державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (далі - Контракт).

Відповідно до підпункту «г» п. 31 Контракту, він припиняється також з інших підстав, передбачених законодавством. Згідно з абзацом третім ст. 20 Кодексу законів про працю України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.10.2019 № 11Ос були припинені повноваження позивача на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт». Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі припинення повноважень посадових осіб. Передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів. З огляду на таке, державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» просить відмовити у повному обсязі у задоволені позовних вимог позивача.

До суду від представника Міністерства інфраструктури України надійшов відзив на позовну заяву. Відзив поданий у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що п. 1 ст. 1 Закону України від 21.09.2006 № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі Закон) визначено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону суб`єктами управління об`єктами державної власності є міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі уповноважені органи управління). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону, уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають на посади та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КзпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Застережень щодо необхідності прийняття окремого розпорядчого документа саме про припинення повноважень посадової особи окремо від наказу про звільнення дана норма не містить. Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.10.2019 № 11Ос «Про керівника державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» припинено повноваження позивача на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», звільнивши його з роботи 17.10.2019, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. З огляду на зазначене, оскаржуваний наказ Мінінфраструктури видано в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України. З огляду на таке, Міністерство інфраструктури України просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання 03 лютого 2020 року з`явились представник позивача. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Ухвалою суду від 24 січня 2020 було задоволено клопотання представника Міністерства інфраструктури України про проведення 03 лютого 2020 судового засідання в режимі відеоконференції. Однак представники Міністерства інфраструктури України на зв`язок не вийшли. Судове засідання відкладено на 12 березня 2020 року.

У судове засідання 12 березня 2020 року з`явились представник позивача та представники Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». Судове засідання відкладено на 09 квітня 2020 року.

У судове засідання 09 квітня 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представників відповідачів Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт» надійшли заяви про відкладення розгляду справи, з підстав запровадження на території України карантинних заходів. Судове засідання відкладено на 11 червня 2020 року.

15 квітня 2020 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу Міністерства інфраструктури України №11Ос від 17 жовтня 2019 року «Про керівника державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»; поновлення ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» з 18 жовтня 2019 року; стягнення з державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середнього заробітоку за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та стягнення заробітної плати за один місяць.

У судове засідання 11 червня 2020 року з`явився представник позивача та представник Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». Від представника Міністерства інфраструктури України до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав запровадження на території України карантинних заходів. Судове засідання відкладено на 27 липня 2020 року.

У судове засідання 27 липня 2020 року з`явився представник позивача та представник Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». Ухвалою суду від 09 липня 2020 року було задоволено клопотання представника Міністерства інфраструктури України про проведення 17 вересня 2020 судового засідання в режимі відеоконференції. Однак представник відповідача на зв`язок не вийшов. Також від представника відповідача Міністерства інфраструктури України до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості в іншому судовому процесі. Судове засідання відкладено на 17 вересня 2020 року.

У судове засідання 17 вересня 2020 року з`явився представник позивача та представник Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». Від представника відповідача Міністерства інфраструктури України до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості в іншому судовому процесі. Судове засідання відкладено на 03 листопада 2020 року.

Судове засідання 03 листопада 2020 року відкладено на 07 грудня 2020 року, з підстав перебування головуючого судді на лікарняному.

У судове засідання 07 грудня 2020 року з`явився представник позивача та представник Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року було задоволено клопотання представника Міністерства інфраструктури України про проведення 07 грудня 2020 судового засідання в режимі відеоконференції. Однак представник відповідача на зв`язок не вийшов. Судове засідання відкладено на 09 лютого 2021 року.

У судове засідання 09 лютого 2021 року з`явився представник позивача та представник Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт». Ухвалою суду від 19 січня 2021 року було задоволено клопотання представника Міністерства інфраструктури України про проведення 09 лютого 2021 судового засідання в режимі відеоконференції. Однак представник відповідача на зв`язок не вийшов. Судове засідання відкладено на 23 березня 2021 року.

У судове засідання 23 березня 2021 року з`явились представник позивача, та представник Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт» та Міністерства інфраструктури України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт» позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, зазначивши, що наказом Міністерства інфраструктури України від 17.10.2019 № 11Ос були припинені повноваження позивача на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт». Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі припинення повноважень посадових осіб. Передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Представник Міністерства інфраструктури України позовні вимоги не визнав, пояснивши, що, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Застережень щодо необхідності прийняття окремого розпорядчого документа саме про припинення повноважень посадової особи окремо від наказу про звільнення дана норма не містить. Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.10.2019 № 11Ос «Про керівника державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» припинено повноваження позивача на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», звільнивши його з роботи 17.10.2019, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї докази, оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку представників позивача та відповідачів, приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом державного секретаря Міністерства інфраструктури України від 19 листопада 2018 року № 115-о позивача призначено на посаду директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт». Міністерством інфраструктури України в особі державного секретаря 19 листопада 2018 уклало з позивачем Контракт № 11-ІІІ з директором державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі Контракт).

Пунктом 2 Розділу 1 Контракту встановлено, що на підставі Контракту виникають трудові відносини між Керівником та Уповноваженим органом управління (тобто, Міністерством інфраструктури України).

Відповідно до підпункту «г» пункту 31 Розділу 5 Контракту, цей Контракт припиняється, зокрема, з інших підстав, передбачених законодавством та/або цим Контрактом.

Наказом від 17 жовтня 2019 № 11Ос Міністерства інфраструктури України «Про керівника державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі Наказ від 17 жовтня 2019 № 11Ос) відповідно до пункту 121 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» припинено повноваження позивача на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», звільнивши його з роботи 17 жовтня 2019 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Підставою для звільнення у наказі зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, погодження голови Миколаївської обласної державної адміністрації О. Стадніка (лист від 10.10.2019 № 1856/0/05-7/2-19)

Згідно з довідкою державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» розмір середньоденного заробітку позивача за період з серпня 2019 року по вересень 2019 року становить 3325,86 грн.

Таким чином між Міністерством інфраструктури України, у якості роботодавця, та позивачем у період з 19 листопада 2018 по 17 жовтня 2019 існували трудові правовідносини, що припинились внаслідок припинення повноважень позивача відповідно до Наказу від 17 жовтня 2019 № 11Ос.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 зазначено, що зміст положень статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу щодо виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Системний аналіз положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави дійти висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Згідно зі статтею 92 ЦК України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством.

Таким чином, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів діяльності працівників.

За пунктом 5 пунктом частини першої статті 41 КЗпП України підставою для розірвання договору є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Таким чином, припинення трудового договору з посадовою особою на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України залежить від волі власника.

У законодавстві про працю визначення поняття «посадова особа» відсутнє.

Для заповнення цієї прогалини Державною інспекцією України з питань праці надано роз`яснення від 24 липня 2014 року, згідно з якими до категорії «посадових осіб» у розумінні пункту 5 статті 41 КЗпП України можна віднести, зокрема, категорію працівників, визначених як «посадові особи» в статті 2 Закону України «Про державну службу», в статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», та як «службові особи» у примітці до статті 364 Кримінального кодексу України. На думку цього органу, терміни «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними. До останніх, відповідно до абзацу першого пункту 1 примітки до статті 364 Кримінального кодексу України, зокрема належать: особи, які обіймають постійно або тимчасово на підприємствах, установах або організаціях незалежно від форми власності посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням. Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації. Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини (наприклад, право прийняття та звільнення працівників, застосування дисциплінарних чи адміністративних стягнень тощо).

Адміністративно-господарські обов`язки передбачають наявність повноважень з управління і розпорядження майном підприємства, забезпечення контролю за господарськими операціями, у цій справі - обов`язки з управління або розпорядження державним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво», до осіб, які здійснюють організаційно-розпорядчі обов`язки, зокрема належать керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Крім того, поняття «посадова особа» розкрито в ГК України щодо посадових осіб підприємств, у тому числі заснованих на державній формі власності (державних підприємств).

Правові форми участі держави у цивільних відносинах встановлено статтею 167 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Крім того, держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом (частина третя статті 167 ЦК України), а відповідно до Параграфа 1 Глави 8 ЦК України різновидом підприємницьких товариств є господарські товариства.

Відповідно до статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Зокрема, відповідно до статті 63 ГК України одним із видів підприємств є державне підприємство, що діє на основі державної власності (абзац п`ятий частини першої статті 63 ГК України).

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» згідно з його статутом є державним унітарним підприємством, діє як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Згідно з частиною третьою статті 65 ГК України керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Уповноважений орган управління державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (яким є Міністерство інфраструктури України), серед іншого, призначає (звільняє) директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (пункт 6.2 статуту підприємства) шляхом укладання (розірвання) з ним контракту в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, позивач є посадовою особою (а саме - директором) державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», повноваження якого визначені Контрактом, укладеним між позивачем та Міністерством інфраструктури України. Серед підстав припинення вказаного Контракту, а отже і встановлених Контрактом трудових відносин, зазначено «інші підстави, передбачені законодавством та/або цим контрактом». Зокрема, однією з таких підстав є і та, що передбачена пунктом 5 частини першої статтею 41 КзпП України, а саме: припинення повноважень посадової особи.

Оспорюваний Наказ від 17 жовтня 2019 № 11Ос підписано Міністром інфраструктури.

Відповідно до пункту 121 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністр як керівник міністерства призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, видача Наказу від 17 жовтня 2019 року № 11Ос, яким було припинено повноваження позивача, як посадової особи державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», внаслідок чого припинився Контракт, входить до правової компетенції Міністра інфраструктури України, яким було підписано вказаний наказ.

Відповідно до положень частини третьої ст. 21 КзпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно до пункту 8 частини першої статті 36 КзпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до підпункту «г» пункту 31 Розділу 5 Контракту, цей Контракт припиняється, зокрема, з інших підстав, передбачених законодавством та/або цим Контрактом.

Таким чином, позивач, уклавши трудовий договір на відповідних умовах із зазначенням додаткових підстав припинення його трудових відносин, тим самим висловив свою згоду на його майбутнє звільнення за рішенням роботодавця без наведення будь-яких інших підстав та незалежно від причин. Враховуючи, що позивач обіймав посаду директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», що пов`язано з покладанням на нього додаткової відповідальності за здійснення керівництва підприємством, а тому застосування додаткових підстав для звільнення із займаної посади є виправданим та правомірним.

З огляду на вищевикладене та те, що позовні вимоги ґрунтуються на позиції позивача про невідповідність пункту 1 Наказу від 7 жовтня 2019 року № 11Ос вимогам, встановленим пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, суд зазначає наступне.

У пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України однією з підстав звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу зазначено припинення повноважень посадових осіб.

Розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України (позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 753/1604/17 від 25 вересня 2019).

Позивач у своєму позові зазначає, що розірвання трудового договору на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП здійснюється шляхом прийняття уповноваженим органом управління окремого рішення про припинення повноважень посадової особи, яке в подальшому є підставою для розірвання трудового договору.

Проте, як зазначаючи у пункті 1 оспорюваного наказу «припинити повноваження,... звільнивши його з роботи...» Міністерство помилково визначає звільнення позивача як одночасну форму припинення його повноважень

Суд не погоджується з таким доводами позивача, виходячи з наступного.

Як було зазначено, по-перше, на момент видання наказу від 7 жовтня 2019 № 11Ос, позивач був посадовою особою, а саме директором державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», по-друге, Міністерство інфраструктури України мало правову компетенцію припинити повноваження позивача як посадової особи державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», по-третє, у пункті 1 Наказу від 7 жовтня 2019 № 11Ос вказано: «припинити повноваження», тобто відповідне рішення Міністерства інфраструктури України.

У позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 753/1604/17 від 25 вересня 2019 року, на яку посилається позивач, визначено не спосіб оформлення рішень уповноваженого органу управління, а причинно-наслідковий зв`язок таких рішень: спочатку припинення повноважень, а потім, як наслідок, звільнення.

Так, у пункті 1 Наказу від 17 жовтня 2019 року №11Ос Міністерства інфраструктури України зазначено: «Припинити повноваження ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», звільнивши його з роботи 17 жовтня 2019 р., відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України».

У пункті 1 Наказу від 17 жовтня 2019 №11Ос фактично зафіксовано рішення Міністерства інфраструктури України як Уповноваженого органу управління державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» про припинення повноважень позивача, а звільнення позивача з посади директора державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» є наслідком такого припинення повноважень, відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Позивачем не доведено те, що Міністерство інфраструктури України було зобов`язане оформити декілька різних документів щодо розірвання трудового договору у разі припинення повноважень в порядку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП.

Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача та представників відповідачів, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача до Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» про визнання пункту наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 36, 41 КЗпП України, ст.ст. ст.ст.2,4,12,13,27,43,64,76,81,89,95,223,247,258-259,263-265,268,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Миколаївський морський торгівельний порт» про визнання пункту наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено року

Суддя Свячена Ю.Б.