Єдиний унікальний номер 2-962/06
Провадження № 4-с/317/8/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

за участю:

секретаря судового засідання Борисенко Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

У поданій скарзі ОСОБА_1 просить суд:

визнати дії державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни щодо накладання арешту на кошти боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 7245461 неправомірними;

визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 7245461 від 04.02.2021.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 7245461 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Примусове стягнення аліментів здійснюється на підставі рішення Запорізькою районного суду Запорізької області від 17.07.2006 у справі № 2-962.

04.02.2021 державним виконавцем Гончаровою Л.В. в межах виконавчого провадження № 7245461 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках, зокрема, АТ КБ «Приватбанк», у межах суми стягнення 71490,94 грн. Зазначена постанова отримана заявником поштовим відправленням 15.02.2021.

ОСОБА_1 вважає постанову від 04.02.2021 про арешт коштів боржника протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

Відповідно до довідки № 6М189РUВОLSK3QI4 від 18.02.2021, виданої АТ КБ «Приватбанк», картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я, є зарплатним рахунком.

Накладаючи арешт на його рахунок державний виконавець мав можливість пересвідчитись у тому, що рахунок НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання чи має заборони щодо арешту коштів на такому рахунку. Накладення арешту унеможливлює отримання ним заробітної плати, що позбавляє його та його сім`ю необхідних коштів на існування та призводить до порушення його конституційних прав. Він позбавлений можливості користуватися заробітною платою тривалий час. Державним виконавцем не перевірено цільове використання рахунку, на який накладено арешт, наявність на ньому коштів, що призвело до порушення порядку звернення стягнення на кошти боржника, адже були відсутні підстави для накладення арешту на рахунки боржника, на які здійснюється виплата заробітної плати.

Таким чином, постанова державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Л.В. від 04.02.2021 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 7245461 винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших вимог чинного законодавства України, отже є протиправною та підлягає скасуванню.

У поясненнях від 23.03.2021 ОСОБА_2 висловив думку про необхідність відмови у задоволенні скарги. В обґрунтування своєї позиції вказав, що виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус рахунка на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладання арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус заробітної плати та набули статусу вкладу. Здійснюючи виконання вищезазначеної постанови та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу рахунка, банк вважав за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на ньому. Арешт не унеможливлює отримання заробітної плати, а тому накладення арешту не порушує право скаржника на отримання заробітної плати.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги стягувач, боржник та представник органу виконання до суду не з`явились.

У заяві від 12.04.2021 представник скаржника, адвокат Завгородня В.В., просила розглянути скаргу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.07.2006 у справі № 2-962 частково задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто:

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 130,00 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2006 та до досягнення її повноліття;

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі в розмірі 120,00 грн. щомісяця, починаючи з 30.05.2006 до досягнення донькою трьох років.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції від 25.04.2008 відкрито виконавче провадження № 7245461 щодо виконання виконавчого листа № 2-962, виданого 17.07.2006.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.01.2020 замінено первісного стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_2 у виконавчому листі у справі № 2-962 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений у ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст. 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затв. постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом, постановою державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Л.В. від 04.02.2021 накладено арешт на грошові кошти, розміщені на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 71490,94 грн.

Наявна в матеріалах справи довідка від 18.02.2021 не свідчить про віднесення відкритого ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» рахунку до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

У матеріалах виконавчого провадження також немає даних із банку про те, що банком визначено відкритий ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_1 , як рахунок зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Банк не повертав постанову державного виконавця без виконання, що було б підставою для зняття виконавцем арешту із розміщених на рахунку НОМЕР_1 коштів згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем фактично було звернуто стягнення на кошти боржника, що перебувають на банківському рахунку на зберіганні у банку, процедура здійснення якого врегульована розділом VII Закону України «Про виконавче провадження». Визначена законодавством процедура звернення стягнення на кошти боржника була дотримана державним виконавцем.

Накладення арешту на рахунок боржника не унеможливлює отримання боржником заробітної плати, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнаннями неправомірними дій державного виконавця щодо накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець, звертаючи стягнення на грошові кошти боржника, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гончарової Лади Вікторівни, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Запорізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Д.І. Сакоян