29.03.2021 227/4258/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 березня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.,

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку загального позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Білозерської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який уточнив заявою від 19.02.2021 року, зазначивши в якості третьої особи Орган опіки та піклування Білозерської міської ради в зв"язку із утворенням нових територіальних громад.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 24.02.2017 року з відповідачем по справі ОСОБА_1 він перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох малолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи із січня 2020 року відповідач залішила дітей без нагляду та зникла в невідомому напрямку. Позивач зазначає, що з того дня діти повністю перебувають на його утриманні та мешкають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для їх проживання та розвитку. Після цього відповідач з"явилася вдома 30.01.2020 року, забрала свої речі та знову пішла, і місце проживання позивачу на сьогодняшній день невідомо. Відповідач ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків протягом довгого строку, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не цікавиться їх життям взагалі, покинула власних дітей, навіть не зважаючи на наявність у них слабкого здоров`я та періодичного знаходження їх на лікуванні. Висновком органу опіки та піклування встановлено факт злісного ухилення з боку ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей та доцільність позбавлення її батьківських прав. Враховуючи вищезазначене, позивач просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з неї на користь позивача аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року вказану цивільну справу було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хоменко Д.Є., який своєю ухвалою від 16.11.2020 року відкрив загальне позовне провадження із проведенням підготовчого судового засідання, відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, в строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву не надійшло.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2020 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в зв`язку з відрядженням судді Хоменко Д.Є. до іншого суду строком на один рік. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року сказану справу передано на розгляд судді Корнєєвій В.В., яка своєю ухвалою від 02.12.2020 року прийняла до свого провадження та призначила до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача. Суд вважає за можливе розглянути цивільну справу в порядку заочного розгляду у відсутності відповідача, на підставі доказів, що маються в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що позивач та відповідач починаючи з 24.02.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2021 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Білозерської міської ради м.Добропілля Донецької області, актовий запис № 4 від 11.01.2018р..) , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 252 від 17.10.2019 року)(а.с.8, 9).

Згідно акту від 25.08.2020 року, складеного депутатом Білозерської міської ради та сусідами, малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

З актів обстеження матеріально -побутових умов проживання родини від 06.10.2020 року, 25.08.2020 року та акту обстеження умов проживання від 10.11.2021 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 та малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відносини в родині добрі, для дітей створені належні умови для проживання (а.с.11).Згідно акту від 25.08.2020 року, складеного депутатом Білозерської міської ради та сусідами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 30.01.2020 року (а.с.16).

Згідно побутової характеристики від 28.08.2020 року, виданої ПП БРЕС" Прогрес", гр-н ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми дітьми, сусіди його характеризують як посереднього мешканця, у конфлікти не вступає (а.с.12)

Згідно побутової характеристики від 28.08.2020 року, виданої ПП БРЕС" Прогрес", ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не мешкає за вказаною адресою, тому характеризувати її не має змоги (а.с.13).

Згідно рапорту інспектора ЮП Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Юлії Мурашко від 24.06.2020 року під час перевірки за місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що остання у січні 2020 року залишила своїх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та покинула місце мешкання. Також зазначено, що ОСОБА_1 має групу інвалідності (вади розумового розвитку), вихованням своїх дітей з січня 2020 року та по теперішній час не займається (а.с.14).

В своєму позові та в підготовчому судовому засіданні позивач суду повідомив, що відповідач дійсно має 2 групу інвалідності в зв"язку із незначними вадами розумового розвитку, але недієздатною рішенням суду вона не визнана. Окрім того, вона раніше неодноразово на деякий час залишала дітей без піклування та залишала місце проживання, він розшукував її, звертався до поліції, а через деякий час вона поверталася, а 30.10.2020 року пішла з дому зовсім, забравши з квартири свої речі.

Як вбачається з довідки дошкільного навчального закладу комбінованого типу №24 «Росинка» Білозерської міської ради від 21.08.2020 року, що ОСОБА_2 , 2018 р.н., дійсно відвідує дошкільний заклад з березня 2019 року, мати не приймає участі у вихованні дитини (а.с.19). З довідки дошкільного навчального закладу комбінованого типу №24 «Росинка» Білозерської міської ради від 11.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , 2019 р.н., дійсно відвідує дошкільний заклад з березня 2021 року, мати не приймає участі у вихованні дитини.

Довідкою №1601 від 09.10.2020 року, яка видана УСЗН Добропільської міської ради ОСОБА_1 , підтверджується, що останній перебуває на обліку в УСЗН та отримує допомогу при народженні дитини по 31.10.2022 року (а.с.27).

Позивач зазначає, що відповідач залишила своїх дітей, які постійно хворіють та покинула своє місце проживання, на підтвердження чого надав довідку, з якої вбачається, що він дійсно з 29.08.2018 року по 07.09.2018 року знаходився у дитячому відділенні КМУ «ДТМО» м. Краматорська та з 06.07.2019 року до 11.07.2019 року - в КНП «Добропільська ЛІЛ`в зв"язку із лікуванням дитини ОСОБА_2 (а.с.21,23), після чого знаходився з 29.02.2020 року до 03.03.2020 року в інфекційному відділенні КНП «Добропільська ЛІЛ» разом із дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.22,23).

Згідно висновку органу опіки та піклування Білозерської міської ради № 02/11-367 від 25.02.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування Білозерської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не проявляє відносно своїх дітей турботи та піклування, не проявляє зацікавленості в їх долі, що свідчить про те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні не було встановлено фактів перешкоджання відповідачці в спілкування зі своїми дітьми з боку позивача або будь-яких інших осіб.

Декларацією прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З огляду на викладене, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Згідно положення п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.1ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Білозерської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аналогічний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно її малолітніх дітей, було також ухвалено Органом опіки та піклування Добропільської міської ради 28.08.2020 року № 03/1106-10/02( Орган опіки та піклування Добропільської міської ради приймав участь в якості третьої оосби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до заміни третьої особи по справі, в зв"язку із зміною утворенням нових територіальних громад на Орган опіки та піклування Білозерської міської ради)

Враховуючи, що судом було встановлено, що відповідачка належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, постійно нехтує сімейними цінностями, усі обов`язки щодо виховання та утримання дітей виконує батько, тобто діти фактично позбавлені батьківського піклування зі сторони матері, суд доходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що повною мірою відповідатиме інтересам малолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Положенням ст. 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, суд, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання малолітніх дітей неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, шомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ухвалою судді Добропільського міськарйонного суду Донецької області Хоменко Д.Є. від 16 листопада 2020 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору було задоволено та звільнено позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. Таким чином, зважаючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Враховуючи викладене та керуючись керуючись ст. ст. 150, 164, 180, 182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 59, 63 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 27, 81, 82, 89, 258-259, 263, 265, 268, 273, 353-354, п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Білозерської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, уродженку м. Козятин Вінницької області, батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, шомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_3 , на користь держави понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Вступну та резолютивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 29 березня 2021 року, повний текст рішення суду виготовлено 07 квітня 2021 року.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Третя особа - Орган опіки та піклування Білозерської міської ради, , адреса: Донецька область, м. Білозерське, вул. Олександра Первія, 4.

Суддя В.В. Корнєєва

29.03.2021