ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/1974/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Семенко О.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії, зокрема і в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , опалюваною площею 55,00 кв.м., особовий рахунок НОМЕР_1 .

Послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря розрахункового періоду та фактичної тривалості надання послуг у цьому періоді. В разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії відповідачі оплачують послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири. Проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до постанови КМУ №151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/368/21

централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» від 17 лютого 2010 року.

Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014р., №146 від 17.10.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015 р., №1171 від 31.03.2015р., №969 від 09.06.2016 р., №1536 від 28.12.2017р. Величина тарифу та його зміни доводились до споживачів регулярно і своєчасно.

Оплата за надані послуги повинна здійснюватися споживачами не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим відповідно до п. 18 Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Зазначають, що у відповідача, за період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у сумі 4828,81 грн, однак в період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року до суду з позовною заявою не звертались.

На попередження позивача про добровільну сплату заборгованості за отриману теплову енергію відповідач не відреагувала, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по погашенню заборгованості.

Крім того, у відповідності до вимог ст.625 ЦК України відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме втрати від інфляційних процесів в сумі 62,80 грн., три відсотки річних 24,06 грн., проте, ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст.526, 615 п. 2 ЦК України відмовляється від оплати за надані послуги.

Просили позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за надану теплову енергію в сумі 4828,81 грн., витрати від інфляційних процесів в розмірі 62,80 грн., три відсотки річних 24,06 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» подано апеляційну скаргу, в якій вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що 09 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2015 року по 11.05.2018 року, однак ухвалою цього ж суду від 11 лютого 2020 року скасовано даний судовий наказ. На підставі п.3 ст.171 ЦПК України підприємство 02 березня 2020 року звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги в тому ж розмірі і за той же період, який був зазначений у судовому наказі, і 25.08.2020 року було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Вказує, що 14 січня 2021 року відповідачка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду із позовною заявою за той самий період, що був зазначений в судовому наказі. Дане заочне рішення було переглянуте судом першої інстанції з постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Враховуючи, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 02 жовтня 2018 року звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, то було перервано позовну давність. За змістом ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відлік позовної давності за їх вимогами почався із дати скасування судового наказу ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2020 року

Зазначає, що висновки суду першої інстанції, що надані до позовної заяви докази є неналежними та недостатніми для доказування є хибними. Суд помилково ототожнює поняття скасування судового наказу та відмова у видачі судового наказу. Як наслідок рішення суду першої інстанції просить скасувати на постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на роз`яснення наведені у постанові Верховного Суду щодо строку позовної давності, то такі є безпідставними, оскільки як вбачається із аналізу судової практики викладені у постанові від 07.07.2020 року, подання заяви про видачу судового наказу не може використовуватися стягувачем, як підстава для переривання строку позовної давності за вимогою вказаною у такій заяві.

Крім того, вказує, що позивачем наведено невірні розрахунки заборгованості, так як фактично по розрахункам позивача заборгованість виникає тільки у жовтні 2017 року, а позов поданий про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2015 року по 30 жовтня 2018 року.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із пропуском строку звернення до суду, оскільки відповідачем не сплачувались за спожиті послуги з квітня 2016 року і з цього часу у позивача виникло право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Оскільки подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало строку позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 років, а позов поданий в березні 2020 року тому є підстави для застосування строків позовної давності про який просить відповідачка.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що не відповідають обставинам справи, постановлені з порушенням норм права.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 , та зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою КЖРЕП №14 від 29.11.2017 року а також довідко АДБ від 11.03.2020 року (а.с.6, 15).

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги централізованого опалення у вказану квартиру, де споживачам відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Теплова енергія надавалась до помешкання відповідача протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. При розрахунках фактичних обсягів та вартості спожитої теплової енергії враховувались, зокрема, середньодобове теплове навантаження, кількість годин роботи тепловикористовуючих установок у розрахунковому періоді та коефіцієнт, величина якого визначається в залежності від температури зовнішнього повітря і фактичної кількості відпущеного тепла, тариф на теплову енергію, з врахуванням обґрунтованих скарг-претензій.

Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф. Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014р., №146 від 17.10.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015р., №1171 від 31.03.2015р., №969 від 09.06.2016р., №1536 від 28.12.2017р. Величина тарифів та його зміни доводились до споживача регулярно і своєчасно.

Відповідно до п.2.1.3 вартість оплати за одиницю фактично спожитої теплової енергії для споживачів із засобами обліку в розрахунку на 1 Гкал щомісячно протягом опалювального періоду складає 328,47 грн. з ПДВ.

Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період часу з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 4828,81 грн., інфляційні в сумі 62,80 грн. та 3 % річних в сумі 24,06 грн. (а.с.10, 11).

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування за надані послуги з централізованого опалення проводилась із врахуванням субсидії (а.с.10).

09 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за заявою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 4828,81 грн.; стягнуто з боржника на користь стягувача судові витрати в сумі 176,20 грн., який ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.02.2020 року скасовано (а.с.5).

У березні 2020 року Міське комунальне підприємство «Чернівці теплокомуненерго» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2020 року позовні вимоги Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задоволені.

22 січня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2020 року скасовано, справу призначено до розгляду, та рішенням суду від 15 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно змісту статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 04 лютого 2021 року у відзиві на позовну заяву просила застосувати позовну давність та відмовити в позові.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду

з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони

у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Необґрунтованими та безпідставними є доводи апеляційної скарги що відлік позовної давності за вимогами МКП «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення оплати послуг з централізованого опалення почався із дати скасування судового наказу, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.02.2020 року, оскільки подання кредитором заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, і така правова позиція викладена у правових висновках Верховного Суду України у справі №6-214цс14 від 21.01.2015, враховуючи наступне.

Постановою Великої палати Верховного Суду України від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17-ц встановлено, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі №6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі №6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Враховуючи дані висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта про те, що ними позов поданий в межах строку позовної давності не беруться судом до уваги, оскільки подання заяви про видачу судового наказу не перериває перебігу позовної давності.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позовної давності не правильно визначився із періодом, з якого необхідно обчислювати позовну давність, оскільки при вирішені цього спору, з відповідачки, стягненню підлягає заборгованість в межах загальної позовної давності.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення №630 від 21.07.2005 року).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, остання оплата яка була здійснена відповідачкою, відбулася у квітні 2017 року (а.с.10).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачкою є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Позовна давність у цій справі спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло 3 роки. Позивач звернувся до суду

з позовом 02 березня 2020 року, тобто має право на стягнення заборгованості, яка виникла в період з березня 2017 року. Послуги, надані у березні 2017 року, відповідач мав оплатити до 20 квітня 2017 року включно, тому позовна давність повинна обчислюватися з квітня 2017 року. Відповідна заборгованість в межах позовної давності з квітня 2017 року по заявлений позивачем період квітень 2018 року, становить (77,18+835,74+913,19+1272,63+966,63+1004,16+138,25), 5207 гривень 78 копійок- 21,34 грн. (сума оплати здійснена в квітні 2017 року)= 5186 гривень 44 копійки. Нарахування субсидії за даний період не проводилося, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

Зі змісту позовних вимог та вимог апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 4915 гривень 67 копійок, тому суд апеляційної інстанції не може вийти за межі позовних та апеляційних вимог, тому до стягненню підлягає сума в розмірі 4915,67 гривень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 19 Конституції України та з урахуванням положень ЦПК України, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п`ята статті 216 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просило суд стягнути відповідача саме 4915,67 грн., яка складається із заборгованості за надані послуги, інфляційних втрат в сумі 62,80 грн. та трьох процентів річних в розмірі 24,06 грн., таким чином суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути саме цю суму.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачкою належними та допустимими доказами не спростовано правильності розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги наданий позивачем за вказаний період. Між тим інфляційні втрати та три проценти річних обчислені позивачем за період з січня по квітень 2018 року на суму простроченої заборгованості, яка підлягає стягненню, тому такі стягнення є правомірними та правильно обчислені.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення

ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, стягнувши заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року в розмірі 4828 гривень 81 копійку, інфляційні втрати в розмірі 62 гривень 80 копійок та трьох відсотків річних на суму 24 гривні 06 копійки, на загальну суму 4915 гривень 67 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В ході розгляду даної справи МКП «Чернівцітеплокомуненерго» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1925,80 гривень та апеляційної скарги в розмірі 3153 гривні на загальну суму 5078,80 гривень.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог відшкодування відповідачем на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір.

Отже, з урахуванням вимог процесуального закону із ОСОБА_1 слід стягнути на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5078 гривень 80 копійок.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2021 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 4915 гривень 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5078 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк