Справа №345/1081/21
Провадження № 2/345/485/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем одружились 04.10.2019 року, шлюб зареєстрований Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №84. Від спільного проживання в шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Проживши в шлюбі разом близько двох років, вони не змогли створити міцної сім`ї. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, а з січня 2021 року вони фактично не проживають разом, не підтримують жодних сімейних стосунків та не ведуть ніякого спільного побуту, тобто перестали бути однією сім`єю. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Шлюб фактично носить формальний характер. Тому позивач просить шлюб розірвати, дочку ОСОБА_3 залишити на її вихованні, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначає, що, виходячи з норми ч.1 ст.24 СК України, він не взмозі та й не бажає примушувати дружину до подальшого перебування у шлюбі. Проте стосовно того, з ким залишається дочка ОСОБА_3 в них з позивачкою на даний час не було ніякої домовленості. Крім того від народження і до кінця 2020 року дочка разом із позивачкою проживали із відповідачем за його адресою, в квартирі по АДРЕСА_1 . Що спонукало дружину останнього дня року взяти дитину та переїхати до матері відповідачу не відомо і незрозуміло, оскільки такий її вчинок став несподіванкою, як для відповідача, так і для його батьків, з якими вони жили.

Тому відповідач в задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання їхньої дочки ОСОБА_3 просить відмовити, оскільки дана вимога є предметом іншого позову і повинна розглядатися за участю органу опіки та піклування. Щодо решти позовних вимог, то відповідач не заперечує проти їх задоволення.

Позивач подала відповідь на відзив. Вказує, що в поданій нею позовній заяві не має окремої вимоги про визначення місця проживання дитини, а оскільки дочка ОСОБА_3 є малолітньою особою, якій тільки виповнився один рік, зареєстрована та проживає разом із позивачкою, перебуває на її вихованні та утриманні, потребує постійного материнського догляду та піклування, з метою забезпечення якнайкращого розвитку дитини та її інтересів, позивачка просить суд і надалі залишити дитину на її вихованні.

Стосовно відшкодування відповідачу витрат за надання правничої допомоги, позивачка вважає такі витрати завищеними та не підтвердженим належними доказами, а тому просить відмовити у їхньому відшкодуванні.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позов просить задоволити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Водночас, враховуючи, що відповідачем подано відзив на позов, в якому викладена його позиція по суті спору, і йому було достеменно відомо про час та місце проведення судового засідання, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 04.10.2019 року зареєстрували шлюб у Калуському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 84, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6,7).

Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Судом встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї, що призвело до того, що сторони втратили почуття поваги та любові один до одного.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Щодо позовної вимоги про залишення на вихованні дочки ОСОБА_3 .

За положеннями ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладені обставини, оскільки відповідач заперечує щодо визначення місця проживання дитини із позивачем, між сторонами фактично існує спір з даного питання. Крім того пред`явлення до суду одним із батьків такої вимоги, як залишення дитини на вихованні, взагалі не передбачено нормами чинного законодавства. За таких обставин дана вимога позивача підлягає залишенню без розгляду. При цьому позивачу слід роз`яснити її право на звернення до суду з відповідною вимогою про визначення місця проживання дитини, шляхом пред`явлення окремого позову.

Щодо вимог про стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Ч.2 ст.27 вказаного закону передбачено вичерпний перелік підстав, за яких договір про надання правової допомоги може вчинятися усно, а саме у випадках: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем долучено до позовної заяви угоду про надання професійної правничої (правової) допомоги від 11.03.2021 року(а.с.11), яка укладена між нею з однієї сторони та адвокатом Жовніром М.Й. з іншої сторони (а.с.10), а також оригінал квитанції №296073 від 15.03.2021 року (а.с.12). Отже, витрати позивача за надання правничої допомоги підтверджені належним чином.

З урахуванням предмету позову суд вважає, що наслідки пов`язані із розірванням шлюбу сторони мають нести у рівних частинах, тому стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. (а.с.5), а також 500,00 грн. документально підтверджених витрат за надання правничої допомоги

Щодо судових витрат, понесених відповідачем.

Оскільки в долученому до відзиву рахунку на оплату послуг з надання правової допомоги вказано найменування послуги «підготовка відзиву», з урахуванням вищевказаних положень ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги мав бути укладений саме у письмовій формі. За таких обставин, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження сплати ним витрат на правничу допомогу, зокрема, не долучено належним чином укладеного договору про надання правничої допомоги, відсутні підстави для відшкодування йому таких витрат. Крім того, зі змісту відзиву вбачається, що відповідачем не було заявлено вимог про стягнення із позивача на його користь судових витрат.

На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112, 141, 160 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 04.10.2019 року у Калуському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 84 - розірвати.

Після розірвання шлюбу повернути позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині залишення на вихованні дочки ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з відповідною вимогою про визначення місця проживання дитини, шляхом пред`явлення окремого позову.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 454,00 грн. судового збору та 500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14.04.2021 року.

Головуючий