У Х В А Л А

12 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 946/1487/20

провадження № 61-4202ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та аліментів на повнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та аліментів на повнолітню дитину.

Позов обгрунтований тим, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2012 року розірваний шлюб, укладений між сторонами. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина знаходиться на утриманні позивача, є повнолітньою та за договором від 02 серпня 2019 року № 6 навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія» Міністерства освіти і науки України з терміном навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2023 року.

За договором з навчальним закладом позивач сплатила за надання освітніх послуг 20 230,00 грн та за житло у гуртожитку 7 877,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 у розмірі 14 053,50 грн, що складає 1/2 частку вказаних витрат, а також на утримання повнолітньої ОСОБА_4 на період навчання аліменти щомісяця у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів з дня подання позову.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 053,50 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Задовольнивши позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, які складаються з оплати навчання, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на день пред`явлення позову, ОСОБА_4 вже була повнолітньою.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання повнолітньої дитини, так як стягнення додаткових витрат, а саме сплата контракту за навчання, не передбачено законом.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що обставини суд першої інстанції не з`ясував, тому враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в позові.

У березні 2021 року ОСОБА_1 поштовим зв`язком направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину у розмірі 14 053,50 грн, а тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди зі встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року ухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та аліментів на повнолітню дитину відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко