ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

13 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/474/20
Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/119/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Бечка Є.М., Скрипки А.А.

із секретарем судового засідання Поклад Д.В.

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

Третя особа орган опіки та піклування Прилуцької міської ради

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Прилуцької міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком,

місце ухвалення судового рішення м. Прилуки Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив визначити йому спосіб участі у вихованні доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а саме встановити позивачу графік побачень та спілкування з малолітньою донькою:

з п`ятниці з 17:00 годин по неділю до 20:00 годин через тиждень без участі матері ОСОБА_2 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини;

спільний відпочинок в один з літніх місяців кожного року без участі матері ОСОБА_2 ;

в день побачення з донькою ОСОБА_3 , позивач має право забирати доньку з дому/садочка/школи особисто;

безперешкодно брати участь у святкуванні дня народження доньки (з можливою участю інших осіб) кожного року 15 лютого з 08:00 годин до 22:00 годин;

зобов`язати ОСОБА_2 за два дня до зустрічі позивача з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався, що після розлучення з ОСОБА_2 у них почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , оскільки зі сторони відповідача чиняться перешкоди щодо нормального спілкування батька з дитиною, чим порушує права дитини, встановлені Законом України «Про охорону дитинства».

Вказує, що у період з 2016 року по 2019 рік він перебував на контрактній службі в Збройних силах України, а тому не мав можливості спілкуватись з дитиною.

Зазначає, що звертався до Прилуцької міської ради Чернігівської області для визначення часу побачення з дитиною і рішенням Прилуцької міської ради Чернігівської області встановлений порядок прийняття участі батька у спілкуванні дитиною до досягнення нею трьох років.

Посилається, що у лютому 2020 року дитині виповнилось три роки і відповідачем знову чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Наголошує, що бажає виконувати свій батьківський обовязок та брати участь у вихованні дитини, спілкуватись з нею, приймати участь у її утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та становлення.

Вважає, що його права як батька порушуються відповідачем і він змушений звернутись до суду за їх захистом.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

з п`ятниці з 17:00 год. по неділю до 20:00 год. через тиждень без участі матері ОСОБА_2 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини;

спільний відпочинок в один з літніх місяців кожного року без участі матері ОСОБА_2 ;

в день побачення з донькою ОСОБА_3 батько ОСОБА_1 має право забирати доньку з дому, садочка або школи особисто;

безперешкодно брати участь у святкуванні дня народження доньки (з можливістю участі інших осіб) кожного року 15 лютого з 10:00 год. до 15:00 год.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким визначити порядок побачення ОСОБА_1 із малолітньою дочкою, а саме: 1, 3 субота місяця з 10 год. до 17 год. та 2, 4 неділі місяця з 10 год. до 17 год., відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що наявний у матеріалах справи висновок виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 04.09.2020 року, яким визначений порядок побачення ОСОБА_1 із малолітньою дитиною, повністю відповідає інтересам дитини, оскільки враховує не лише вік дитини, а й всі життєві потреби дитини у цьому віці.

Вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано не взято до уваги висновок виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, не зазначивши підстав своєї незгоди з цим висновком, що є порушенням вимог ч. 6 ст. 19 СК України.

Наголошує, що вимоги позивача та рішення суду першої інстанції не враховують вік та інтереси дитини, оскільки вона не заперечує проти спілкування дитини з батьком без її присутності. Нею заперечується лише передання маленької дитини батькові на дві доби, на відпочинок протягом місяця без її присутності, оскільки в такому віці дитина потребує материнського догляду та уваги з причини особливостей її харчування, гігієни, санітарії.

Також посилається, що в судовому засіданні нею наголошувалось про надання можливості батьку спілкуватись з дитиною та забирати її, проте не може передати дитину на тривалий строк не знаючи про її умови харчування, догляду, сну.

Як вказує апелянт, в судовому засіданні нею зазначалось, що після досягнення дитиною більш старшого віку вона буде надавати дитину на довший термін.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року - без змін. Посилається, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішення врахувано висновок органу опіки та піклування та взято до уваги при вирішені спору по суті. Вказує, що враховуючи постійне проживання дитини з відповідачем, тісний психоемоційний зв`язок з нею, обумовлення його побачень з донькою виключно за бажанням відповідача призведе до унеможливлення реалізації ним як батьком прав на участь у вихованні та побаченні з донькою. Наголошує, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що його участь у спілкуванні та вихованні дочки можлива лише за її бажанням. Вважає, що визначений рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини є необхідним та достатнім.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши висновок органу опіки та піклування на підставі ст. 158 СК України, виходив з того, що запропонований позивачем порядок та спосіб участі батька у вихованні дитини порушує права ОСОБА_2 в спілкуванні з дитиною. При визначенні способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки судом першої інстанції враховано висновок органу опіки та піклування.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2016 року, який розірвано на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 вересня 2018 року (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Згідно довідки комітету самоорганізації населення № 1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області від 23.08.2019 року ОСОБА_1 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Проте, відповідно до довідки Комітету самоорганізації населення № 7 мікрорайону 273 кварталу Прилуцької міської ради Чернігівської області від 01.06.2020 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстровано у кв. АДРЕСА_2 , а донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає без реєстрації разом з матірю протягом останніх трьох років (а.с. 34).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо порядку участі у вихованні доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батька ОСОБА_1 .

Висновком органу опіки та піклування Прилуцької міської ради № 02-16/3669 від 04.09.2020 року запропоновано наступний порядок побачення ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матірю ОСОБА_2 : 1, 3 субота місяця з 10 год. до 17 год., 2, 4 неділя місяця з 10 год. до 17 год. за погодженням з матірю дитини, ОСОБА_2 , оскільки таке рішення не суперечитиме інтересам дитини (а.с. 55).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на підтвердження можливості нормального виховання та спілкування з дитиною, ОСОБА_1 надано довідку характеристику Комітету самоорганізації населення № 1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради від 23.08.2019 року (а.с. 11), службову характеристику з військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2019 року (а.с. 12), довідку КНП «Чернігівська обласна неврологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 23.08.2019 року (а.с. 13), акт оцінки потреб сімї/особи та висновок оцінки потреб сімї Прилуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.08.2020 року (а.с. 56-59, 60).

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною, ОСОБА_1 посилався на положення ст.ст. 7, 141, 142, 150, 155 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини та наголошував, що його права як батька про участь у вихованні та спілкуванні з дитиною порушені.

Апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Батько, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дітьми, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до батька, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дітьми, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтями 12 - 15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що між сторонами склались безкомпромісні стосунки, які позбавляють батька можливості постійно та безперешкодно спілкуватися з донькою

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог позивач посилається, що тривалий час із відповідачкою виникають непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні доньки, її відвідуванні, створюються штучні перешкоди зі сторони відповідачки для нормального спілкування з дітьми.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному належних і допустимих документальних доказів на спростування аргументів позивача ОСОБА_1 про чинення йому перешкод у спілкуванні та вихованні доньки, як і не надано доказів можливого мирного врегулювання спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із визначеним судом першої інстанції часом, протягом якого батько має право забирати дитину без участі матері ОСОБА_2 та кількістю днів спільного відпочинку, оскільки суд не врахував вік дітини та їх якнайкращі її інтереси, що не сприятиме гармонійному розвитку.

Апеляційний суд, врахувавши інтереси та вік дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, щирее бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, сімейні обставини та фактори, які впливають на участь батька у вихованні дітей, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення часу побачень батька з донькою.

Як зазначено в пунктах 5661 висновку № 7 (2005) КРЄС, «усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного».

Враховуючи, передусім, якнайкращі інтереси малолітніх дитини, та висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області від 04.09.2020 року, колегія суддів апеляційного суду вважає, що резолютивну частини рішення слід змінити в частині визначення часу побачень з дитиною з урахуванням віку дитини, стану її здоров`я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку та обов`язок повернення доньки за місцем проживання матері ОСОБА_2 після проведеного спілкування, тобто наступним чином:

«Визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

з п`ятниці з 17 год. 00 хв. по неділю до 17 год. 00 хв. через тиждень без участі матері ОСОБА_2 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини;

спільний відпочинок упродовж п`ятнадцяти днів в один з літніх місяців кожного року без участі матері ОСОБА_2 »

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що при визначенні такого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною враховано насамперед інтереси дитини та встановлено графік зустрічей, який не порушує режиму її дня, не відриває її від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному існуванню.

Визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини не суперечить інтересам дитини та є таким, що відповідатиме віковим потребам малолітньої дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання доньки.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції і з цим погоджується апеляційний суд, сторони, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

З врахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виклавши абзаци другий, третій та четвертий резолютивної частини у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року змінити, виклавши абзаци другий, третій та четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визначити способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

з п`ятниці з 17 год. 00 хв. по неділю до 17 год. 00 хв. через тиждень без участі матері ОСОБА_2 , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини;

спільний відпочинок упродовж п`ятнадцяти днів в один з літніх місяців кожного року без участі матері ОСОБА_2 ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: