ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1996/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . В спірній квартирі зареєстрована відповідач, ОСОБА_2 , яка в зазначеній квартирі не проживає та не з`являються, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вбачається, що позивач посилається на те, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №109624669 від 29.12.2017 р. він є власником квартири АДРЕСА_1 .

З даного Витягу вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,1 кв.м, житловою площею 42,25 кв.м, реєстраційний номер об`єкта - нерухомого майна: 000 за ОСОБА_1 зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора комунального підприємства "Бюро державної реєстрації» м. Київ Набок Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39054952 від 29.12.2017, здійснено о 13:27:32.

Згідно вказаного Витягу державну реєстрацію права власності на квартиру, проведено державним реєстратором комунального підприємства "Бюро державної реєстрації» м. Київ Набок Віталієм Миколайовичем 29.12.2017 об 11:37:26 за номером запису про право власності 24245922, підстава виникнення права власності: рішення Петровського районного суду м. Донецька № 2-1977/2007 від 16.08.2007.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі, що на даний час належить, позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права

Разом з тим, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2020 р., скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства "Бюро державної реєстрації» м. Київ Набок Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39054952 від 29.12.2017, здійснену о 13:27:32 на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,1 кв.м, житловою площею 42,25 кв.м, реєстраційний номер об`єкта - нерухомого майна: 000 за ОСОБА_1 . Скасовано державну реєстрацію, проведену державним реєстратором комунального підприємства "Бюро державної реєстрації» м. Київ Набок Віталієм Миколайовичем 29.12.2017 об 11:37:26 за номером запису про право власності 24245922 на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,1 кв.м, житловою площею 42.25 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 за ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: рішення Петровського районного суду м. Донецька № 2-1977/2007 від 16.08.2007.

Вбачається, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2020 р. набрало законної сили 05.09.2021 р.

Таким чином у позивача відсутнє право вимагати усунення відповідних перешкод у здійсненні права користування та розпорядження даної квартирою, оскільки станом на день розгляду справи судом він не є її власником, а отже право позивача та його законні інтереси жодним чином відповідачем не порушено.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Реалізуючи, передбачене статті 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів, що його цивільне право або інтерес порушено, а відтак, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що судом встановлено відсутність порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні обставини та відповідні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА