Номер провадження 2/570/207/2021
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді Кушнір Н.В.,
з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,
розглянувши мирову угоду сторін при проведенні підготовчого засідання в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) цивільної справиза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
покликаючись на неможливість дійти домовленості з приводу поділу майна подружжя, позивач у поданій до суду 14 липня 2020 року позовній заяві просить зробити це примусово.
19 березня 2021 року сторони подали до суду спільну заяву про затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі, оскільки вони врегулювали спір стосовно предмету спору на основі взаємних поступок.
Суд, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2002 року по 23 жовтня 2019 року, мають трьох неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю. За час перебування в шлюбі ними придбане певне майно.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Норми ст.ст.57, 60 СК встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Аналогічна за змістом норма - ст.22, містилась у КпШС України, який діяв на час укладення шлюбу між сторонами.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо подружжя не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються.
Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторонами не заперечується, що майно придбане у шлюбі за спільні кошти подружжя. Закон не містить будь-яких застережень стосовно того, на кого зареєстроване майно. Доказів про те, що відповідач у більшій частині приймав участь у його придбанні, суду не надано. Відповідачем не спростовано, що спірне рухоме та нерухоме майно придбане у шлюбі за спільні кошти подружжя. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права позивача. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову.
Відповідно до ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України).
Згідно змісту ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
Предметом спору було спільне майно подружжя сторін по справі, яке сторони просили визнати спільною сумісною власністю, а саме: будівлю матеріального складу по АДРЕСА_1 , автомобіль BMW 530, н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль Hyundai Accent, н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль AUDI А-4, н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль Ford Focus, н.з. НОМЕР_4 ; автомобіль Renault Kangoo, н.з. НОМЕР_5 ; автомобіль Chevrolet Epica , н.з. НОМЕР_6 ; автомобіль Skoda Octavia, н.з. НОМЕР_7 ; автомобіль Peugeot Expert, н.з. НОМЕР_8 ; автомобіль Nissan Primastar, н.з. НОМЕР_9 ; автомобіль Opel Vivaro, н.з. НОМЕР_10 ; автомобіль Chery Amulet, н.з. НОМЕР_11 ; міні-трактор DONGFENG DF-240.
Відповідно до змісту поданої до суду мирової угоди від 18 березня 2021 року сторони погодились поділити спільне майно подружжя, яке наявне на момент розгляду справи: будівля матеріального складу по АДРЕСА_1 та міні-трактор DONGFENG DF-240, 2011 року випуску, заводський № НОМЕР_12 , двигун НОМЕР_13 , шасі № НОМЕР_14 ,обєм двигуна 1532 см.куб.
Сторони стверджують, що на дату укладання даної мирової угоди всі спірні правовідносини між сторонами є врегульованими. На день винесення рішення відомості про будь-які обмеження як щодо даного майна, так і щодо сторін по справі не зареєстровані, у них наявне спірне майно та правовстановлюючі документи на нього. За невиконання чи неналежне виконання умов даної мирової угоди сторони несуть відповідальність, визначену чинним законодавством України. Сторони підтверджують, що ця мирова угода є підставою для закриття провадження цивільної справи №2/570/207/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, що перебуває в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області. Усі правовідносини, що виникають з цієї мирової угоди або пов`язані із нею, у тому числі пов`язані із діяльністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цієї мирової угоди, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або порушення мирової угоди, регламентуються цією мировою угодою та відповідними нормами чинного в Україні законодавства. Сторони стверджують, що їм відомі правові наслідки укладення мирової угоди та підтверджують, що метою укладення цієї мирової угоди і було саме досягнення цих правових наслідків. Ця мирова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та визнання Рівненського районного суду Рівненської області і діє протягом строку, що є достатнім для реального та належного виконання сторонами своїх обов`язків за цією мировою угодою з урахуванням строків, передбачених мировою угодою.
Згідно з п.5 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.
Враховуючи наведені обставини і вимоги процесуального закону, а також те, що мирова угода не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що заява, яка подана та підписана сторонами, яким відомі передбачені ст.256 ЦПК України наслідки закриття провадження у справі, із урахуванням вимог ст.ст.44, 49, 142, 255 ЦПК України та принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), підлягає задоволенню, а тому мирова угода може бути прийнята судом із закриттям провадження у справі. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Питання відшкодування судових витрат умовами мирової угоди не вирішувалося, тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.
З огляду на викладене, керуючись ст.260 ЦПК України, суд
затвердити мирову угоду по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя на таких умовах:
1.У власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_15 , виділити цілу частину будівлі матеріального складу по АДРЕСА_1 та цілу частину міні-трактора DONGFENG DF-240, 2011 року випуску, заводський № НОМЕР_12 , двигун НОМЕР_13 , шасі № НОМЕР_14 ,об`єм двигуна 1532 см.куб.
2. Припинити для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_15 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_16 право спільної сумісної власності на будівлю матеріального складу по АДРЕСА_1 та міні-трактор DONGFENG DF-240, 2011 року випуску, заводський № НОМЕР_12 , двигун НОМЕР_13 , шасі № НОМЕР_14 , об`єм двигуна 1532 см.куб.
3.Мирова угода є підставою для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_15 вчинення дій щодо реєстрації речових прав на її ім`я на вказане майно у відповідних установах у визначеному Законом порядку.
4. У випадку невиконання добровільно сторонами умов цієї мирової угоди, вона має силу виконавчого документу та виконується примусово у визначеному законом порядку.
Закрити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір Н.В.