ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/487/19

провадження №22-ц/822/387/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Литвинюк І.М. Одинака О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року, головуючий у першій інстанції Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у березні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Зазначала, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 3 вересня 2013 року.

Присуджений розмір аліментів не достатній для потреб неповнолітньої дитини.

ОСОБА_2 є працездатним, працює за кордоном, його дохід, матеріальне становище, стан здоров`я дозволяють сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 2027 грн.

Просила збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року по справі № 713/2045/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року та до його повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі в розмірі 2027 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконавчий лист №713/2045/13/ц, виданий 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року та до його повноліття.

Рух справи

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року позов задоволено частково, постановлено збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року, по справі № 713/2045/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісяця починаючи з 03 вересня 2013 року до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі в розмірі 2027 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконавчий лист №713/2045/13/ц виданий 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісяця починаючи з 03 вересня 2013 року та до його повноліття.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 21 червня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року позов задоволено частково, постановлено збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року по справі № 713/2045/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі в розмірі 1500 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконавчий лист №713/2045/13/ц, виданий 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року та до його повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що присуджений розмір аліментів не достатній для потреб неповнолітньої дитини.

ОСОБА_2 є працездатним, працює за кордоном, його дохід, матеріальне становище, стан здоров`я дозволяють сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 2027 грн.

Посилається на те, що у ОСОБА_2 є заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку із скасуванням заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 червня 2019 року та відкликанням виконавчого листа дитина позбавлена утримання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.182, ч.1, 2 ст.184, ч.1 ст.192 СК України, ст.7 Закону України «Про державний бюджет у 2020 році» та дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року по справі № 713/2045/13-ц, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі в розмірі 1500 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про невідповідність розміру аліментів положенням Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів.

Водночас судом першої інстанції враховано розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, необхідність та достатність розміру аліментів.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Банилів Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 3 вересня 2013 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо незаконності або необгрунтованості рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2020 року в частині наявності підстав для збільшення розміру аліментів, зміни матеріального стану одержувача аліментів.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є зміна розміру аліментів.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувала свої вимоги, ОСОБА_1 зазначала про те, що розмір утримання є недостатнім для забезпечення дитини, наявність доходу у платника аліментів ОСОБА_2 .

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18).

За вимогами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є працездатною особою, інших осіб на утриманні немає.

У матеріалах справи відсутні докази наявності у платника аліментів рухомого майна, грошових коштів, витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Не можна погодитися з посиланням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на наявність підстав для зміни судового рішення в частині розміру аліментів.

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність рухомого майна, грошових коштів, витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, інші обставини, що мають істотне значення, потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі в розмірі 1500 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У матеріалах справи відсутні докази розміру доходу ОСОБА_2 .

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 працює у Польші має дохід, що дозволяє сплачувати аліменти в сумі 2027 грн., зводяться до припущень.

Сам ОСОБА_2 зазначив про спроможність сплачувати аліменти в сумі 1500 грн.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо утримання та матеріального забезпечення дитини, а отже, не тільки батько ОСОБА_2 , а і мати ОСОБА_1 зобов`язані утримувати неповнолітню дитину.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_1 , що присуджений розмір аліментів не достатній для потреб неповнолітньої дитини.

Сама ОСОБА_1 , звертаючись до суду, не зазначала розмір потреб неповнолітньої дитини.

У матеріалах справи відсутні докази розміру потреб неповнолітньої дитини.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Державною виконавчою службою проводиться стягнення аліментів з відповідача у відповідності до чинної редакції статті 182 СК України, тобто у розмірі, не меншому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не заслуговують на увагу послання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення права на отримання аліментів у зв`язку із відкликанням виконавчого листа.

З огляду на те, що судом змінено розмір аліментів який стягувався на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відкликання виконавчого листа №713/2045/13/ц, виданий 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року та до його повноліття.

На підставі пункту 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повертає до суду виконавчий лист у зв`язку з відкликанням виконавчого листа судом.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року зобов`язання ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не припинено, а на майбутнє змінено лише розмір стягнутих аліментів.

Під час вирішення питання про відкликання виконавчого листа №713/2045/13/ц, виданого 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 суд першої інстанції не зазначив, що виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» і не відкликав виконавчий лист без виконання. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року про збільшення аліментів є підставою для стягнення аліментів у більшому розмірі, у зв`язку з чим виконавчий лист №713/2045/13/ц, виданий 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області, відкликано, тобто припинено нарахування аліментів у визначеному цим виконавчим документом розмірі.

З огляду на те, що на момент відкликання виконавчого листа №713/2045/13/ц, виданого 30 жовтня 2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області, у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний суду у постанові від 24 травня 2018 року, справа № 4-с/490/12085/16-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 12 квітня 2021 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді І.М. Литвинюк

О.О. Одинак