Справа № 325/26/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діденко Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання,

в с т а н о в и в:

05 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача на період навчання в розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку.

Позов обґрунтований тим, що з 15.09.2020 року позивач навчається на першому курсі денної форми Харківського національного педагогічного університету імені Г.Сковороди, термін навчання по 30.06.2024 року. Позивач проживає у гуртожитку № 3 від навчального закладу. Відповідач є батьком позивача, шлюб між батьками розірвано. Батько не надає матеріальної допомоги на навчання, а коштів, отримуваних від матері недостатньо, оскільки треба харчуватись, купувати речі для навчання, потрібна комп`ютерна техніка. Сплата за навчання складає 20 000,00 грн. на рік, проживання у гуртожитку коштує 5000,00 грн. на рік. За перше півріччя навчання мати сплатила 12500,00 грн. До досягнення повноліття батько сплачував аліменти на утримання позивача в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але виконавче провадження закінчено у зв`язку з досягненням повноліття позивачем. Позивач стверджує, що його батько має можливість сплачувати аліменти на його навчання, оскільки від сплачував їх до досягнення ним повноліття, заборгованості не було, інших дітей відповідач не має.

Ухвалою судді від 19.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено засідання з повідомленням учасників справи на 16.02.2021 року.

04.02.2021 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав, зазначив, що з червня 2012 року по грудень 2020 року відповідач справно сплачував аліменти на утримання сина. 13.12.2020 року позивач досяг повнолітня, і за матеріальною допомогою до відповідача не звертався. Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він дійсно потребує матеріальної допомоги на навчання, також не надано доказів оплати суми 20000,00 грн. за навчання на 5000,00 грн. за проживання у гуртожитку. Відповідно до інформації з сайту навчального закладу, вартість навчання в 2020-2021 році на денній формі за спеціальність позивача складає 14010,00 грн. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу. Так, з 17.12.2020 року відповідач знаходиться на обліку в Приазовській районній філії Запорізького обласного центру зайнятості та отримує мінімальний розмір допомоги по безробіттю 1800,00 грн. також, на його утриманні перебувають батьки пенсіонери. Надані позивачем до позовної заяви копії документів належним чином не засвідчені, і тому є недопустимими доказами.

16.02.2021 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, надав копію листка з трудової книжки.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладено на 12.03.2021 року у зв`язку з неявкою позивача і відсутністю від нього заяви про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 12.03.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладено на 09.04.2021 року у зв`язку з повторною неявкою позивача і відсутністю від нього заяви про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 09.04.2021 року позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи не з`явився, електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 09.04.2021 року відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи не з`явився, в матеріалах справи містить його заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та доводи учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_2 , згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 13.01.2003 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 18.02.2010 року, шлюб між батьками позивача розірвано.

Згідно з постановою державного виконавця про звернення стягнення від 05.06.2012 року, з відповідача ОСОБА_2 проводилось стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_1 , до досягнення ним повнолітня, в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, на підставі виконавчого листа Приазовського районного суду Запорізької області від 22.12.2009 року.

На підставі довідки № 09 від 24.11.2020 року, позивач ОСОБА_1 навчається на першому курсі за контрактом денної форми Харківського національного педагогічного університету імені Г.Сковороди, період навчання з 15.09.2020 року по 30.06.2024 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 15.12.2020 року № 54, позивач зареєстрований у гуртожитку № 3 навчального закладу у м. Харкові.

Згідно з довідкою про доходи відповідача від 28.01.2021 року, виданою СВК «Агрофірма «Україна», відповідач ОСОБА_2 отримував заробітну плату до грудня 2020 року.

Відповідно до копії трудової книжки відповідача, 17.11.2020 року він був звільнений з СВК «Агрофірма «Україна», і з 17.12.2020 року Приазовською районною філією Запорізького обласного центру зайнятості йому призначено виплату допомоги по безробіттю.

Батьки відповідача є пенсіонерами, що підтверджено наданим копіями пенсійних посвідчень ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Статтею 198 СК України передбачено, що Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить, що обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, на відміну від обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину, залежить від наявності у сукупності таких підстав: 1) потреба особи в отриманні аліментів; 2) можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу.

Суд погоджується із тим, що навчання позивача на денній формі за контрактом потребує певних матеріальних затрат, які полягають в оплаті вартості навчання і супутніх витратах.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених ним розміру витрат на навчання та проживання у гуртожитку.

Також, позивачем не доведено, що відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу на період навчання. Посилання позивача на те, що відповідач сплачував аліменти до досягнення позивачем повноліття, не може бути доказом наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу після досягнення позивачем повноліття.

Водночас, відповідачем надано докази того, що він не працює, знаходиться на обліку у центрі зайнятості як безробітній, має батьків пенсіонерів. Наведені обставини позивачем не спростовані.

За таких умов, суд приходить до переконання, що відповідач виходячи з рівня своїх доходів не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання, і тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 09.04.2021 року.

Суддя Є.В. Діденко