КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Мостова Г.І.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» про стягнення заборгованості по заробітній платі, повернення трудової книжки, стягнення невиплачених лікарняних коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Еко», в якому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 2 000,00 грн., невиплачені лікарняні у розмірі 2 000,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати лікарняних коштів у сумі 150 542,82 грн., зобов`язати ТОВ «Еко» повернути трудову книжку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 14.12.2018 по 04.02.2019 працювала в ТОВ «ЕКО» на посаді фахівця з управління товарними запасами в комерційному департаменті з посадови окладом 8 000,00 грн. Відповідно до наказу ЕКІК-024 від 04.02.2019, позивач була звільнена з посади за власним бажанням. 06.02.2019 на її картку була перерахована офіційна частина зарплати, а не офіційна зарплата в сумі 2 000,00 грн. та лікарняні за період із 23.01.2019 по 05.02.2019 в розмірі 2 000,00 грн. перераховані не були. 07.02.2019 позивач звернулась до відповідача із листом, в якому просила провести кінцевий розрахунок по заробітній платі та повернути їй трудову книжку. Однак, відповіді на лист позивач не отримала, трудову книжку їй повернуто не було, та кошти в повному обсязі не виплачені, в зв`язку з чим відповідач має також сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку (а.с. 2-3).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2020 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 39-44).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить, скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що вона не давала згоди на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку, крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження направлення трудової книжки поштою, отримання такого конверта позивачем, та відсутній опис вкладання направленого конверта, що саме цим листом ТОВ «ЕКО» було направлено трудову книжку.

Звертає увагу на те, що відповідач у день звільнення ОСОБА_1 не ознайомив з наказом про звільнення та не прийняв листок непрацездатності, який було передано працівнику відділу кадрів (а.с. 47-49).

24.02.2021 надійшов відзив від ТОВ «ЕКО», в якому зазначається що при звільнені позивача 05.02.2019, відповідачем 06.02.2019 було перераховано позивачу всі належні до виплати кошти при звільнені. Разом з тим, позивачем не доведено, що окрім офіційної нарахованої заробітної плати, ТОВ «ЕКО» нараховувало якісь інші кошти за виконану роботу.

Також зазначає, що трудову книжку було направлено позивачу на зазначену у листі адресу, що підтверджується реєстром направлених повідомлень.

Крім того, ОСОБА_1 не було доведено те, що нею у встановленому законом порядку подавався листок непрацездатності відповідачу, який було повернуто без відповідного реагування.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2018 ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду фахівця з управління товарними запасами Комерційного департаменту Відділу управління товарними запасами ТОВ «ЕКО», відповідно до наказу № ЕК/К-242 від 13.12.2018 (а.с. 18).

05.02.2019 позивача на підставі наказу № ЕК/К-024, було звільнено із посади фахівця з управління товарними запасами Комерційного департаменту Відділу управління товарними запасами ТОВ «ЕКО» за власним бажанням (а.с. 19).

З копії табелю обліку використання робочого часу № 121 за січень 2019 року, вбачається, що позивачем відпрацьовано в січні 2019 року 112 годин, а відповідно до копії табелю обліку використання робочого часу № 2 за лютий 2019 року, вбачається, що позивачем відпрацьовано в лютому 2019 року 0 годин (а.с. 20, 21).

Позивачем надано суду копію листка непрацездатності за період із 23.01.2019 по 05.02.2019, однак, відомостей щодо його вручення відповідачу для здійснення відповідних виплат матеріали справи не містять (а.с. 4).

З розрахункових листків за січень - лютий 2019 року вбачається, що позивачу було нарахована заробітна плата в сумі 3 139,26 грн., а за лютий 2019 року - 1 047,57 грн. (а.с. 22, 23).

07.02.2019 ОСОБА_1 звернулась до керівництва ТОВ «ЕКО» із заявою про проведення повного розрахунку по заробітній платі та повернення трудової книжки (а.с. 5).

Листом від 13.02.2019 року № 111 ТОВ «ЕКО» повідомило позивача про те, що лікарняний лист за період із 23.01.2019 по 05.02.2019 до відділу кадрів товариства не надходив, за трудовою книжкою позивач не з`явилась та 06.02.2019 відповідачем були перераховані позивачу розрахункові кошти при звільненні. Крім того, зазначеним листом відповідач надіслав позивачу трудову книжку, яку позивач, відповідно до поштового повідомлення отримала особисто 19.02.2019 (а.с. 24, 25).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику, регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох раз на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. До заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 117 КЗпП України, встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що на період звільнення відповідачем було проведено відповідний розрахунок по заробітній платі з позивачем у повному обсязі. Належних та допустимих доказів на підтвердження виплат неофіційної заробітної плати у розмірі 2 000,00 грн. позивачем не надано та матеріали справи не містять, крім того така вимога не ґрунтується на вимогах закону, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав стягнення з ТОВ «ЕКО» на користь ОСОБА_1 неофіційної заробітної плати у розмірі 2 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що листок непрацездатності був переданий працівнику відділу кадрів, однак можливо його не було зареєстровано, колегія суддів оцінює критично, оскільки ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, контролю за правильністю їх видачі визначені Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом МОЗ від 13.11.2001 № 455 та Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406.

Відповідно до вищезазначених інструкцій, бланк листка непрацездатності складається з трьох частин: корінець, лицьовий бік, зворотний бік. Корінець заповнюється медичним працівником і залишається у закладі охорони здоров`я.

Після отримання листка непрацездатності працівник повинен надати його табельнику (уповноваженій особі) для заповнення верхньої частини зворотної сторони та коригування табеля обліку робочого часу. Залежно від особливостей функціонування організації табелювання може здійснюватись як табельником, так і керівником працівника або працівником кадрової служби.

Отже, долучений до матеріалів справи листок непрацездатності не містить відповідних записів уповноваженої особи ТОВ «ЕКО», тому у суду відсутні підстави вважати, що такий листок було вручено позивачем відповідному працівнику відділу кадрів відповідача.

Разом з тим, ч. 3 ст. 81 ЦПК України передбачено, що у трудових спорах тягар доказування покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, у відзиві на позов зазначено, що додаткових документів на підтвердження неотримання листка непрацездатності від ОСОБА_1 надати не мають можливості, оскільки у ході обшуку, який проводився згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2020 у справі № 761/20558/20 були вилучені особові справи працівників ТОВ «ЕКО», в тому числі й працівника ОСОБА_1 (на літеру М) (а.с. 26-29, 30).

Доводи позивача про те, що вона не надавала згоди на направлення трудової книжки засобами поштового зв`язку та в справі відсутні відомості щодо отримання нею такої кореспонденції, спростовуються матеріалами справи.

У своїй заяві від 07.02.2019, ОСОБА_1 просила повернути їй трудову книжку на зазначену адресу, що було зроблено відповідачем та зазначено у листі від 13.02.2019 № 111, до даного листа додатком зазначено: трудова книжка ОСОБА_1 . Даний лист було направлено рекомендованою кореспонденцією 14.02.2019, що підтверджується зворотнім повідомленням, із зазначенням опису вкладання (а.с. 5, 24, 25).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в доказам та постановив вірне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, судапеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» про стягнення заборгованості по заробітній платі, повернення трудової книжки, стягнення невиплачених лікарняних коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

Г.І. Мостова