ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5896/20
Провадження № 2/210/314/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Настич А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді знаходиться вищевказана справа. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , який на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилося спадкове майно: частка у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору міни.

16 жовтня 2020 року позивачка звернулася до ОСОБА_4 , державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало чоловіку. Але постановою від 16 жовтня 2020 року №1783/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, в зв`язку із тим, що відповідно до вищевказаного договору міни співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що мінялася на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , та співвласником якої на підставі цього договору став померлий, вказані три особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто померлому відповідно до договору міни, повинна належати на праві спільної сумісної власності 1/3 (одна третя) частка квартири, але згідно договору міни, реєстраційного штампу БТІ та довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.06.2020 року замість трьох співвласників вказано лише двоє ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У зв`язку із виявленими розбіжностями в документах щодо часток, належних співвласникам квартири за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири, що належала померлому та для вирішення питання успадкування рекомендовано звернутися до суду.

У зв`язку з викладеним позивачка просить суд визначити частки ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить обом співвласникам на підставі договору міни, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4-527, було зареєстровано Криворізьким БТІ 27 вересня 1993 року у реєстровій книзі №1, сторінка 429, запис 429 та встановити їх в розмірі по 1/2 кожному; визнати за ОСОБА_1 , (р.н.к.о.р.п. НОМЕР_1 ), право власності в порядку успадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою - 30,7 кв.м.

До початку судового засідання від сторони позивача та відповідача, кожним окремо, надано заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи доходить до наступних висновків:

Так, судом встановлено наступні обставини справи:

Позивачка та ОСОБА_3 з 31.03.1971 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Після його смерті залишилося спадкове майно: частка у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору міни, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4-527, який зареєстровано Криворізьким БТІ 27 вересня 1993 року у реєстровій книзі №1, сторінка 429, запис 429 (а.с. 9).

На підтвердження належності майна померлому до позову додана копія архівної довідки із КП ДОР «Криворізьке БТІ», яке видано 01.06.2020 року №178527 (а.с. 10).

Постановою від 16 жовтня 2020 року №1783/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мені було відмовлено, в зв`язку із тим, що відповідно до вищевказаного договору міни співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що мінялася на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , та співвласником якої на підставі цього договору став померлий, вказані три особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто померлому відповідно до договору міни, повинна належати на праві спільної сумісної власності 1/3 (одна третя) частка квартири, але згідно договору міни, реєстраційного штампу БТІ та довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 01.06.2020 року замість трьох співвласників вказано лише двоє - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно до договору міни, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4-5271 нам з чоловіком ОСОБА_3 замість 2/3 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , переходила у власність квартира за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому до договору міни було додано нотаріально засвідчену заяву відповідача ОСОБА_2 про те, що вона відмовляється від житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 , вказана заява посвідчена 10 вересня 1993 року тим же державним нотаріусом Літвін О.Б. реєстр №4-5436 ( а.с. 13,14).

Окремим договором купівлі-продажу, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4- 5264, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , замість 1/3 частки у квартирі по АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_2 перейшла ціла квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Договір міни, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4-527, було зареєстровано Криворізьким БТІ 27 вересня 1993 року у реєстровій книзі №1, сторінка 429, запис 429 за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без виділу часток співвласників.

Договір купівлі-продажу, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4-5264, зареєстровано Криворізьким БТІ 06 вересня 1993 року у реєстровій книзі №3, сторінка568, запис 1843 за ОСОБА_2 .

Згідно заяви ОСОБА_2 відмовляється від житлової площі у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчена 10 вересня 1993 року державним нотаріусом Літвін О.Б. Першої Криворізької держнотконтори реєстр №4-5436 і підтверджує домовленість щодо визначення власників і співвласників квартири по АДРЕСА_1 . Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (а.с. 15).

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змістуст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання відповідачами позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1218, ст. 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

При цьому, суд враховує, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. ( ч. 1 ст.1273 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 224-225, 328-330, 355-356, 370, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1276, 1296 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визначити частки ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить обом співвласникам на підставі договору міни, який було посвідчено 04 вересня 1993 року державним нотаріусом Першої Криворізької держнотконтори Літвін О.Б., реєстр №4-527, було зареєстровано Криворізьким БТІ 27 вересня 1993 року у реєстровій книзі №1, сторінка 429, запис 429 та встановити їх в розмірі по 1/2 кожному.

Визнати за мною, ОСОБА_1 , (р.н.к.о.р.п. НОМЕР_1 ), право власності в порядку успадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,1 кв.м., житловою - 30,7 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. Є. Сільченко