Справа № 2-892/10
Провадження № 4-с/638/20/21
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В.Ю. по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк аваль» до ОСОБА_1 , -

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В.Ю. по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк аваль» до ОСОБА_1 , в якій просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікули В.Ю. по складанню 08.09.2017 року постанови про опис та арешт майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , у виконавчому проваджені № 32058647. та скасувати дану Постанову про опис та арешт майна - житлового будинку АДРЕСА_1 від 08.09.2017 року.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2010 року по цивільній справі № 2-892/10 та ухвалою апеляційного суду Харківської області (№22-ц- 7238/10) від 18.06.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами.

На виконання даного рішення 19.08.2010 р. Дзержинським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 2-892/10, відкрито виконавче провадження і таке виконавче провадження було об`єднане із зведеним виконавчим провадженням № 32058647.

08.09.2017 року за місцем знаходження нежитлової будівлі літ. «Б-3» по АДРЕСА_2 , що частково належить боржнику, державним виконавцем Пікулою В.Ю. проводилися виконавчі дії в межах зведеного виконавчого провадження № 32058647.

Відповідно до Постанови про опис та арешт майна від 08.09.2017 року, державний виконавець у зведеному виконавчому провадженні № 32058647, описав та наклав арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та було призначено відповідальним зберігачем будинку представника ТОВ «Ніка-2016» Шеметова П.В.

Сидоренко В.О. вважає, що Постанова про опис та арешт майна від 08.09.2017 року, що винесена державним виконавцем Пікулою В.Ю. у зведеному виконавчому провадженні №32058647, на підставі якої описаний та накладений арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , незаконною та такою, що порушує його права, оскільки даною постановою накладено арешт на майно, яке не належить боржнику. Так ОСОБА_1 не є власником будинку АДРЕСА_1 . Йому на праві власності належать квартири АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у даному будинку. Окрім того зазначає, що на квартири АДРЕСА_4 накладено заборону, на підставі укладеного між ним та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (на сьогодні - ОТП Банк») договору іпотеки від 12.07.2006 року, а тому державним виконавцем не дотримано положення ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В.Ю. у запереченнях від 25.04.2018 просив скаргу залишити без задоволення. Зазначив, що вимоги скарги є безпідставними, державний виконавець діяв у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначив, що постановою накладено арешт саме на будинок АДРЕСА_1 , а не на квартиру АДРЕСА_3 в даному будинку, що спростовує твердження скаржника про накладення арешт на належне йому житло. Додатково зазначив, що даний будинок не містить ознак житлового, а використовується як офіс.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В.Ю. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена.

Представник стягувача у виконавчому провадженні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Жила П.С. в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій просив судове засідання провести за відсутністю стягувача, скаргу підтримав. Як представник власника майна, на яке накладено арешт, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходить зведене виконавче провадження №32058647 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь юридичних осіб на загальну суму 11134584,96 грн. Всього до складу зведеного виконавчого провадження входить 11 виконавчих проваджень, в тому числі АСВП №214222916 з примусового виконання виконавчого листа № 2-892/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «НІКА-2016» суми заборгованості за Генеральною кредитною угодою №687 від 29.09.2007 за кредитним договором №014/07/1-967-07 від 29.08.2009 244417,46 дол. США, за кредитним договором №010-2/07-01-0101-08 від 07.02.2008 279548,31 дол. США, за кредитним договором № 010-2-07/-01-0513-08 від 19.06.2008 28703,16 дол. США, всього на загальну суму 552668,93 доларів США.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікули В.Ю. про опис та арешт майна від 08.09.2017 в рамках зведеного виконавчого провадження №32058647 року, описано та накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та призначено відповідальним зберігачем будинку представника ТОВ «Ніка-2016» Шеметова П.В.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

За п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесене обов`язковість рішень суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 11 цього Закону України виконавець зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець має право накласти арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його в установленому законом порядку.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника регулюється главою VII цього Закону України.

Частинами 1 та 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

При зверненні стягнення на майно боржника виноситься постанова.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна та предмети, які необхідно реалізувати в порядку черги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 48 зазначеного Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Отже, суд вважає, що виходячи з зазначених вимог ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець (державний або приватний) може арештувати майно (кошти), що належать боржнику.

При накладенні арешту на будинок АДРЕСА_1 , державний виконавець виходив з того, що він належить боржнику ОСОБА_1 , оскільки відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2017 за боржником на праві власності зареєстровано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 242-244).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що державним виконавцем було накладено арешт на майно, яке не належало боржнику.

Суд відхиляє долучену до скарги ОСОБА_1 . Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.10.2017, відповідно до якої вбачається його право власності на квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 (т.2 а.с. 214-220), оскільки вона не стосується предмета спору у даному провадженні, а саме накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , оскільки як вбачається із цієї Інформаційної довідки, при здійсненні запиту було встановлено наступні параметри: «Адреса/Місцезнаходження: АДРЕСА_6 », «Адреса/ АДРЕСА_7 ». Разом з тим скаржником не було встановлено параметрів запиту, за якими було накладено арешт на майно, а саме: «Адреса/Місцезнаходження: Харківська обл., м. Харків, вулиця Руставелі, будинок 30», з метою спростування відомостей, викладених державним виконавцем у постанові про опис та арешт майна від 08.09.2017.

Суд наголошує що належність ОСОБА_1 на праві власності квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , не виключає зареєстрованого за ним права власності на будинок АДРЕСА_1 , про що свідчать відомості в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно. про опис та арешт майна від 08.09.2017.

Щодо доводів скаржника про невиконання державним виконавцем приписів ч. 1, 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до частини 1 статті 51 ЗУ «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

З досліджених в судовому засіданні Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено, що на квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 на час винесення постанови була накладена заборона відчуження на підставі договорів іпотеки від 22.11.2010 та 12.07.2006. Разом з тим щодо об`єкта нерухомості - будинку АДРЕСА_1 , щодо якого було винесено оскаржувану постанову, в Державному реєстрі іпотек відсутні відомості.

Таким чином доводи скаржника щодо перебування майна, на яке було накладено арешт, у іпотеці є безпідставними.

Окрім того суд не бере до уваги долучену представником заявника 01.04.2019 Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.03.2019, відповідно до якої запис право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 погашено 26.03.2019 на підставі перенесення до Державного реєстру речових прав (ДРРП), оскільки ці докази не стосуються предмету доказування у даній справі, а саме правомірності винесення постанови державним виконавцем, адже зазначені відомості до Реєстру внесено 26 березня 2019 року, і на час винесення постанови 08 вересня 2017 року вони не існували, у зв`язку з чим не можуть свідчити про неправомірність дій державного виконавця при винесенні постанови.

Враховуючи викладені вище обставини, зважаючи що предметом розгляду справи є правомірність винесення державним виконавцем постанови про опис та арешт майна боржника, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця при винесенні постанови опис та арешт майна боржника від 08.09.2017 в рамках зведеного виконавчого провадження №32058647 року відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено спеціальну процедуру про звільнення майна з-під арешту у випадку порушення прав власника та зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», зазначено, що власник майна доводить своє право власності та вносить питання про зняття арешту з майна.

В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, було зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що оскільки скаржник вважає, що постановою державного виконавця накладено арешт на майно, яке йому не належить, а саме буд. АДРЕСА_1 , то у ОСОБА_1 відсутні підстави для звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, адже відсутні обставин, які б свідчили про те, що постановою державного виконавця від 08.09.2017 про опис та арешт майна боржника було порушено права та інтереси ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 44-451 ЦПК України, ст. 18, 48, 121-2 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В.Ю. по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк аваль» до ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2021 року.

Суддя: О.В. Шишкін