Справа № 130/2349/19
Провадження № 22-ц/801/827/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 рокуСправа № 130/2349/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №130/2349/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Потоківської сільської ради Жмеринського району про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку на прийняття спадщини

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Путіліна Євгена Вікторовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року, повний текст якого складено 03 лютого 2021 року , ухвалене у складі судді Порощук П. П.,

встановив:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Потоківської сільської ради Жмеринського району про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 являється дочкою ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. ОСОБА_4 являється рідним братом ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в м.Жмеринка Вінницької області. Факт іх рідстав підтверджується випискою з по господарської книги та показами свідків, оскільки свідоцтва брата відсутнє, адже вони обоє народилися в Красноярську Російської Федераціїї. Померлому ОСОБА_6 було видано сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ВН №0150492, розташовану в с. Потоки Жмеринського району Вінницької області розміром 4,16 умовних кадастрових гектарів із земель розпайованого КСП «Діброва» на підставі рішення Жмеринської районної державної адміністрації від.11.03.1997 року №62. 29.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жмеринської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку. Однак, їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк на прийняття спадщини, не надала доказів про постійне проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та не підтвердила факт родинних відносин з ОСОБА_6 . Позивач зазначила, що їй не було відомо про смерть ОСОБА_6 та про наявність у нього прав на земельну ділянку вона дізналась випадково у 2019 році зі слів родича дізнавшись також з слів свідка, що у судді перебуває справа ОСОБА_2 , тому у зв`язку з пропуском строків на прийняття спадщини, вона змушена звернутися до суду. Відповідачами зазначає ОСОБА_2 , Потоківську сільську раду та ОСОБА_3 , оскільки їй відомо, що між ними був аналогічний спір з приводу встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_6 (справи 130/383/19,145/1039/18), тому рішення в справі може вплинути на права та інтереси відповідачів. На підставі вище викладено просила постановити рішення про встановлення факту родинних відносин, а саме ОСОБА_4 являється рідним братом ОСОБА_6 також просила встановити їй додатковий строк після смерті ОСОБА_6 .

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Путілин Є.В. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог позивача.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Путілін Є.В. зазначив, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню внаслідок чого ухвалив не обґрунтоване рішення по суті спору, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

29 березня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 в якому зазначено що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Путілін Євген Вікторович апеляційну скаргу підтримали просили її задовольнити посилаючись на мотиви зазначені в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній доказами та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, по справі встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_7 , батьком якої записаний ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_8 (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 в с.Тарасівка Жмеринського району Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно копії виписки з погосподарської книги, виданої виконкомом Станіславчицької сільської ради Жмеринського району вінницької області 20.09.2019 року, вбачається, що за №91 особовий рахунок № НОМЕР_3 за 1958-1960 роки на сторінці№45 згідно якої власником житлового будинку була ОСОБА_9 , на даному погосподарському номері були зареєстровані і дійсно проживали: голова двору ОСОБА_10 серпень 1926 р.н., чоловік ОСОБА_4 липень 1927 р.н., дочка ОСОБА_11 грудень 1956 р.н., чоловіка брат ОСОБА_6 , червень 1939 р.н., дочка ОСОБА_12 , травень 1958 р.н., син ОСОБА_13 , червень 1959 р.н., син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жмеринка помер ОСОБА_5 (а.с.13).

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0150492 ОСОБА_6 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Діброва» (а.с.11-12).

Постановою державного нотаріуса Жмеринської міської державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлого ОСОБА_6 , у зв`язку із пропуском строку для подання заяви нею про прийняття спадщини та ненадання відомостей, що померлий ОСОБА_14 є її дядьком. (а.с.18).

Згідно копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.27) та копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 10.10.2016 року Жмеринською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа після ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26), інформація щодо заповітів/ спадкових договорів відсутня.

Згідно копії довідки від 26.11.2019 року №1023, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно знаходився на утриманні та повному державному забезпеченні в Жмеринському психоневрологічному будинку - інтернаті з 15.09.1998 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28).

Відповідно до відомостей Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкову справу на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не виявлено (а.с.50).

За відомостями Жмеринської міської державної нотаріальної контори,10.10.2016 року заведена спадкова справи №248/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (а.с.52). 10.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.53 зв.), на підставі рішення суду від 07.09.2016 року (а.с.56-58). Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області №130/2371/17 від 30.05.2018 року, яке набуло законної сили 10.07.2018 року, встановлено, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жмеринка Вінницької області є рідним братом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тарасівка Жмеринського району Вінницької області та встановлений факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є двоюрідною внучкою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жмеринка Вінницької області (а.с.61-63). 24.09.2019 року ОСОБА_2 також звернулася з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 (а.с.66 зв.). Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області №130/130/383/19 від 07.06.2019 року, яке залишено без змін на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 28.08.2019 року (а.с.71-73), встановлено, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жмеринка Вінницької області є рідним братом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тарасівка Жмеринського району Вінницької області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є двоюрідною внучкою ОСОБА_6 , визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю три місяці після вступу в законну силу для подання письмової заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жмеринка Вінницької області (а.с.68-70).20.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14 (а.с.74). Спадкоємці ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_15 (а.с.64-65), ОСОБА_16 (а.с.66), ОСОБА_1 (а.с.75 зв.-76) звернулися з заявою про не вчинення ніяких нотаріальних дій та не оформляти спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку з зверненням до суду, яке набуло законної сили на підставі постанови.

Вказані докази суд першої інстанції правильно взяв до уваги, так як у сукупності вони узгоджуються між собою за правовим змістом, не суперечать один одному і ніким не оскаржуються, у зв`язку з чим прийшов до вірного висновку, що факт який просить встановити представник позивача, раніше вже знайшов своє підтвердження в рішеннях суду, тому не потребує встановлення.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України ).

Згідно з ч.1ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто за змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через відсутність іншої необхідної інформації, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Згідно роз`яснень викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де в п.2 зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до ст.1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Однак, позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин щодо пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивачем та представником позивача в судовому засіданні зазначається те, що позивачу стало відомо про смерть дядька ОСОБА_6 випадково від сторонніх людей. Позивачем не було надано будь-яких підтверджуючих даних щодо неможливості для позивачки через об`єктивні, непереборні, істотні труднощі вчинити певні дії, а саме подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори з тих підстав що їй не повідомили про смерть дядька.

Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач не вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч.1 ст.1272 ЦК України, слід вважати фактичним не прийняттям спадщини.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 368, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Путіліна Євгена Вікторовичазалишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун