Єдиний унікальний номер 725/6230/20
Номер провадження 2/725/1083/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ним було укладено кредитний договір №2501/1007/71-400 від 03.10.2007 року, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 50000 доларів США та зобов`язувався сплатити його в сумі, у строк та на умовах, передбачених Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між АКБ «ТАС -Комерцбанк» (ПАТ «Сведбанк») та ним 03.10.2007 року було укладено договір іпотеки №2501/1007/71-400, відповідно до якого позивач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,2 кв.м.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №2501/1007/71-400 (додається) сторони оцінили предмет іпотеки в 75400 доларів США, що по курсу НБУ станом на 24.02.2010 року становило еквівалент 602446 грн.

Внаслідок укладеного 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ФК «Вектор плюс» договору факторингу, банк відступив своє право вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах даній факторинговій компанії. Відповідно до договору факторингу, укладеного 28.11.2012 року між ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», право вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитних договорах перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», внаслідок чого останнє набуло статусу нового кредитора за Кредитним договором.

Також зазначав, що у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.09.201 3 року у справі №725/3873/13-ц, яким встановлені викладені вище обставини, задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 03.06.2013 року становила 553470,18 грн. та складається із: заборгованості за кредитним договором - 391145,05 грн., заборгованості по відсотках - 85752,10 грн., пені - 76573,03 грн., звернуто стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином вказував, що його зобов`язання за Кредитним договором були повністю виконані за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки ще в 2013 році, а тому він обґрунтовано вважав свої зобов`язання за цим кредитом повністю виконаними, а Кредитний договір - припиненим повним виконанням.

Разом з тим, у листопаді 2020 року йому випадково стало відомо про те, що за вказаним вище Кредитним договором виникла нова заборгованість. При з`ясуванні обставин, після отримання адвокатом доказів, в грудні 2020 року йому стало відомо, що 14.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №15578 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованості за Кредитним договором за період з 01.09.2013 року по 03.06.2016 року на загальну суму 2042641,10 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 1225904,61 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 816736,49 грн.

Раніше про існування заборгованості та цього виконавчого напису йому не було відомо, оскільки він не отримував ні від відповідача, ані від виконавця жодних документів, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому вважає виконавчий напис №15578 незаконним.

Також вказував, він ні безпосередньо, ні шляхом отримання поштового відправлення з описом вкладення не отримував письмової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про повернення заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2013 року по 03.06.2016 року на загальну суму 2042641,10 грн., а тому вважає, що нотаріусом порушено процедуру вчинення Виконавчого напису №15578, передбачену пп. 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того посилався на те, що заборгованість з нього за кредитним договором вже стягнено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.09.2013 року у справі №725/3873/13-ц на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 553470,18 грн., в тому числі заборгованість за кредитним договором - 391145,05 грн., що було еквівалентно 48935,95 дол. США на момент винесення рішення.

Стягнення заборгованості відбулося шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права власності на вказане майно в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.04.2018 року у справі №725/739/18.

Таким чином, рішенням суду повністю стягнено всю суму заборгованості за Кредитним договором, в тому числі повний розмір основної суми кредиту (тіло кредиту), а тому виконавчим написом №15578 повторно стягнуто основну суму кредитної заборгованості (тіло кредиту) в розмірі 1225904,61 грн.

Враховуючи, що станом на день видачі такого виконавчого напису курс долара США становив 24,85 грн., нотаріусом фактично стягнуто такий самий розмір грошових коштів в еквіваленті долара США.

Вважає, що виконавчим написом №15578 повторно стягнуто основну суму кредитної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором, а отже подвійне стягнення однієї і тієї ж заборгованості за кредитним договором є неправомірним. Крім того, після винесення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок стягнення суми боргу, банк не мав право нараховувати відсотки за користування кредитом згідно умов договору й відповідно про їх нарахування він також не повідомлявся, а тому посилаючись на вказане, просив визнати виконавчий напис, вчинений 14 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі за №15578, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості в сумі 2042641,10 грн., таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового розгляду, а в подальшому справу призначено до судового розгляду.

08 лютого 2021 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає. Зокрема зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса, безспірність заборгованості боржника перед стягувачем підтверджується на підставі наданих нотаріусу документів, виключний перелік яких визначено законодавством. Під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було подано всі визначені чинним законодавством документи. Надавати будь-які інші документи відповідач був зобов`язаний виключно у тому разі, якщо би це вимагав би сам нотаріус, яким вчиняється виконавчий напис, а тому вважає, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законодавством порядку, а отже твердження позивача про те, що заборгованість не була безспірною є помилковим. Також вказував, що оскільки станом на 14 серпня 2016 року зобов`язання позивача за кредитним договором належним чином не виконані то відповідно кредитний договір станом на 14 серпня 2016 року залишається чинним. У зв`язку із цим, зобов`язання позивача щодо повернення в повному обсязі отриманих від Банку грошових коштів у вигляді кредиту, процентів за використання кредиту, а також сплати штрафних санкцій (у разі їх застосування) станом на 14 серпня 2016 року залишається чинним, а тому відповідач, як кредитор у зобов`язанні за кредитним договором був наділений правом грошової вимоги до позивача щодо повернення наданих позивачу грошових коштів у вигляді кредиту, оскільки таке зобов`язання станом на 14 серпня 2016 року ще не було припинено. Крім того вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Враховуючи вищевикладене, просив застосувати до позовної заяви ОСОБА_1 наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зокрема, у судовому засіданні встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2501/1007/71-400 від 03.10.2007 року, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 50000 доларів США та зобов`язувався сплатити його в сумі, у строк та на умовах, передбачених Кредитним договором (а.с. 9-12).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між АКБ «ТАС -Комерцбанк» (ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 03.10.2007 року укладено договір іпотеки №2501/1007/71-400, відповідно до якого позивач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,2 кв.м. (а.с. 13-14).

При цьому, відповідно до договору про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки №2501/1007/71-400 сторони оцінили предмет іпотеки в 75400 доларів США, що по курсу НБУ станом на 24.02.2010 року становило еквівалент 602446 грн. (а.с. 15).

Також судом встановлено, на підставі укладеного 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ФК «Вектор плюс» договору факторингу, банк відступив своє право вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах даній факторинговій компанії. Відповідно до договору факторингу, укладеного 28.11.2012 року між ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», право вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитних договорах перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», внаслідок чого останнє набуло статусу нового кредитора за Кредитним договором.

В подальшому, у зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.09.2013 року у справі №725/3873/13-ц позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено та у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 03.06.2013 року становила 553470,18 грн. та складалася із: заборгованості за кредитним договором - 391145,05 грн., заборгованості по відсотках - 85752,10 грн., пені - 76573,03 грн., звернуто стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 16-21). Дане рішення набрало законної сили та як встановлено в ході розгляду справи звернуто до виконання.

Крім того, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» усунуто перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення в примусовому порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 24-27).

Однак, 14 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства 2 042 641 грн. 10 коп. боргу за кредитним договором та в подальшому відкрито виконавче провадження.

27 червня 2018 року в рамках примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ( а.с. 71)

В подальшому, а саме 10 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого органу Чернівецької області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 14.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого в реєстрі за №15578 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованості за Кредитним договором за період з 01.09.2013 року по 03.06.2016 року на загальну суму 2042641,10 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 1225904,61 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 816736,49 грн. (а.с. 79-80).

Як зазначає позивач, до листопада 2020 року про існування заборгованості та спірного виконавчого напису йому не було відомо, оскільки він не отримував ні від відповідача, ані від виконавця жодних документів, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому вважає виконавчий напис №15578 незаконним.

Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом та оспорюючи вищевказаний виконавчий напис нотаріуса Локота І.В. зазначав, що він вчинений нотаріусом у порушення норм закону, а саме нотаріусом не було встановлено факту безспірності заборгованості, яка б підтверджувалася документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), а тому просив суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пунктом 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18).

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Зокрема, з метою оцінки безпірності заборгованості за кредитним договором позивача та перевірки переліку усіх документів, які надавалися стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису й відповідно для втсановлення на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існування безспірної заборгованості перед стягувачем, тобто існування заборгованості узагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, судом за клопотанням представника відповідача вирішувалося питання про витребування доказів, а саме переліку документів, які надавалися стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Однак відповідач витребуваних доказів не надав, посилаючись на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має можливості надати витребувані докази, оскільки такі документи були втрачені під час зміни адреси місцезнаходження, яка відбулась в січні 2021 року.

Крім того, такі докази не були й надані приватним нотаріусом, який на виконання ухвали суду про витребування доказів повідомив про те, що на підставі наказу МБУ «Про затвердження правил нотаріального діловодства» від 22 грудня 2010 року № 3253/45 ним 20 січня 2020 року було складено акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який погоджено протоколом № 4 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 січня 2020 року. На підставі такого Акту відбулося знищення документів, на підставі яких вчинялись у 2016 році виконавчі написи, за закінченням терміну зберігання.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у порушення вимог чинного процессуального законодавства відповідачем на підтвердження доводів щодо безпірності заборгованості позивача та взагалі існування такої заборговансоті за кредитним договром, а також доказів щодо повідомлення позивача у 2016 році про існування боргу та необхідність його сплати тощо, до письмового відзиву на позов, будь-яких належних та допустимих доказів не було надано, зокрема не надано розрахунку заборгованості, а також й доказів щодо відсутності у позивача заперечень щодо розміру боргу та його повідомлення про існування боргу, а тому суд приходить до висновку про відсуність підстав вважати, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість носила безспірний характер, у тому числі й в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що для вчинення виконавчого напису кредитором нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, відсутні докази належного направлення й отримання позивачем письмової вимог про усунення порушень, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд також вважає безпідставними доводи заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду.

Так, згідно вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яку, у даному випадку, містять матеріали справи.

Разом з тим, як встановлено судом, позивач про оспорюваний виконавчий напис дізнався у листопаді 2020 року й відповідно стороною відповідача даний факт належними доказами не спростовано, як й не надано суду доказів направлення на адресу позивача вимоги про стягнення боргу у 2016 році та попередження, у тому числі про подальше вчинення виконавчого напису, у разі не погашення суми боргу, а також не надано й доказів направлення на адресу ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження, а тому суд вважає, що позивачем не пропущено встановлений нормами цивільного законодавства строк на звернення до суду із вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами факт того, що для вчинення нотаріальної дії та встановлення безспірності заборгованості ним було надано всі необхідні документи й відповідно на момент вчинення оспорюваного виконавчог напису заборгованість за кредитним договром носила безспірний характер, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що непідлягає виконанню, у звязку із чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 840,80 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 14 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі за №15578, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості в сумі 2042641,10 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало