справа № 489/4791/15-ц
провадження №4-с/489/20/21
УХВАЛА

13 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання ДолгорученкоТ.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВР) та скасування постанов

встановив:

У лютому 2021 року представника боржника ОСОБА_1 адвокат Михайленко О.В. звернувся до суду із скаргою в якій просить:

- визнати неправомірними дії посадових осіб ВПВР щодо не скасування постанов від 15.11.0218 та 19.08.2020;

- визнати неправомірними дій головного державного виконавця ВПВР Сазонова Д.К. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021;

- скасувати постанови про арешт майна боржника від 19.08.2020, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2018 та постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021.

В обґрунтування скарги вказано, що 12.02.2021 представнику боржника ОСОБА_2 були надані для ознайомлення матеріали виконавчого провадження №№ 56546657, 64240401 та копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021 (ВП №56546657), постанови про стягнення виконавчого збору від 20.01.2021 (ВП №56546657), постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2021 (ВП №64240401) та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21.01.2021 (ВП №64240401).

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження встановлено, що в проваджені ВПВР перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №489/4791/15-ц (провадження №2/489/2290/15) від 19.05.2016, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.04.2008 у розмірі 46378,06 дол. США та судових витрат.

18.06.2020 державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до ВПВР, яким в свою чергу 22.06.2020 винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

У переданому виконавчому провадженню, 15.11.2018 державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долиною Д.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка була направлена до виконання за місцем роботи боржника.

19.08.2020 начальником ВПВР Заліпаєвим Ю.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно.

20.01.2021 головним державним виконавцем ВПВР Сазоновим Д.К. на підставі заяви стягувача від 04.01.2021, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду (ВП №56546657).

На думку представника боржника, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2018 (ВП №56546657), постанова про арешт майна боржника від 19.08.2020 (ВП №56546657) та постанова про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021 (ВП №56546657) є не законними та такими що підлягають скасуванню.

Так, відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2021 після закінчення виконавчого провадження арешт з рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника від 19.08.2020 (ВП 56546657) знятий не був та на даний час є чинним.

Також державним виконавцем не скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2018 (ВП №56546657).

Крім того, за частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю відомо про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, заява стягувача про закінчення виконавчого провадження була отримана ВПВР 04.01.2021, а отже постанова про закінчення виконавчого провадження повинна бути винесена 05.01.2021.

Таким чином, головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. порушено порядок винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021, ув`язку з чим постанова є не законною та підлягає скасуванню.

Посилаючись на наведені обставини скаржник просить скаргу задовольнити.

Представник ВПВР 08.04.2021 надав до суду заперечення на скаргу в яких просить відмовити в задоволенні скарги. Вказав, що у провадженні ВПВР перебувало виконавче провадження №56546657 з примусового виконання виконавчого листа №489/4791/15-ц від 19.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 46378,06 дол.США.

20.01.2021 на підставі заяви представника АТ «УкрСиббанк» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням, примірники якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Цього ж дня винесено постанову про стягнення виконавчого збору та на забезпечення примусового виконання відкрито виконавче провадження № 64240401.

В пункті 1 прохальної частини скарги скаржник просить визнати дії посадових осіб відділу щодо не скасування постанов від 15.11.2018 та від 19.08.2020 неправомірними без зазначення конкретних постанов та виконавчого провадження. Слід зазначити, що відповідно до листа ТОВ «Нова Пошта» за вих. №2405 від 09.03.2021, припинено стягнення з заробітної плати боржника у виконавчому провадженні №56546657, яке здійснювалось відповідно до постанови від 15.11.2018 у цьому виконавчому провадженні (копія листа додається). Щодо постанови державного виконавця від 19.08.2020 у рамках виконавчого провадження №56546657, то постановою від 19.01.2021, у відповідності до ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва, який вже надав свою правову оцінку правомірності постанови від 19.08.2020 ВП №56546657, арешт накладений на банківський рахунок ОСОБА_1 знято (копія постанови додається).

Щодо пункту 2 прохальної частини скарги, а саме визнання дій головного державного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого проводження від 20.01.2021 то у державного виконання була наявності заява стягувача щодо фактичного виконання рішення, яку державний виконавець не уповноважений оцінювати на предмет дійсності фактичного виконання боржником цивільно-правових зобов`язань.

Тому ВПВР вважає, що на теперішній час предмет скарги взагалі відсутній, так як постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2018 втратила свою чинність одночасно з закриттям виконавчого провадження №56546657; правомірність постанови про арешт майна боржника від 19.08.2020 вже досліджувалась Ленінським районним судом міста Миколаєва, що в результаті призвело до постановления ухвали суду від 16.12.2020 у справі № 489/4791/15-ц (провадження 4-с/489/49/20).

Враховуючи наведе правомірною є і постанова про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.02.2021 скаргу прийнято до провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності. Скаржник надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та її задоволення.

Представник ВДВР свої доводи проти скарги виклав в письмових запереченнях від 08.04.2021 № 3860.

Стягувач правом на надання пояснень (заперечень) на скаргу не скористався.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів скарги та цивільної справи встановлено, що на виконанні у ВПВР перебувало виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 по виконання виконавчого листа № 489/4791/15-ц, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 19.05.2016, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 46378,06 доларів США, а також 29254,49 грн. пені та судового збору.

Вказане виконавче провадження було передано до ВПВР постановою державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.06.2020 та прийнято до провадження ВПВР постановою начальника відділу від 11.06.2020.

Із скарги вбачається, що 15.11.2018 державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долиною Д.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка була направлена до виконання за місцем роботи боржника.

Після прийняття виконавчого провадження начальником ВПВР Заліпаєвим Ю.В. 19.08.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, в загальній сумі 51015,87 дол.США.

20.01.2021 головним державним виконавцем ВПВР Сазоновим Д.К. на підставі заяви стягувача АТ «УкрСиббанк» (вх. № 13 від 04.01.2021) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду (ВП №56546657).

Із змісту постанови вбачається, що скасування арешту накладеного на майно боржника постановою від 19.08.2020 та скасування стягнення із заробітної плати боржника, встановленого постановою від 15.11.2018, державним виконавцем не вирішено.

Із доданого до скарги витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого станом на 02.02.2021 вбачається, що наявні записи про накладені ВПВР арешти на майно боржника, які не скасовані.

Також встановлено, що раніше ОСОБА_1 звертався до суду із скаргою на постанову державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долиною Д.В. від 15.11.2018, якою звернуте стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2020 у справі №489/4791/15-ц (провадження №4с/489/49/20) скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії начальника ВПВР Заліпаєва Ю.В. з відмови у знятті арешту з рахунку боржника та скасовано постанову від 19.08.2020 (ВП 56546657) в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в UAH для виплати заробітної плати. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

На підставі ухвали суду державним виконавцем ВПВР Сазоновим Д.К. винесено постанову про зняття арешту з коштів від 19.01.2021, якою знято арешт в частині рахунку вказаного в ухвалі суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За вимогами частини другої, третьої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

З матеріалів справи вбачається, що заява стягувача АТ «УкрСиббанк» про закінчення виконавчого провадження отримана ВПВР 04.01.2021, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на заяві, а постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем винесена 20.01.2021.

Як слідує із аналізу частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Також слід зазначити, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не уповноважений надавати оцінку дійсності фактичного виконання боржником цивільно-правових зобов`язань, якщо на це вказує стягувач.

Отже, хоча оспорювана постанова від 20.01.2021 винесена державним виконавцем з незначним порушенням строку, встановленого частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», її винесення не свідчить про порушення прав боржника в частині закриття виконавчого провадження, а тому ця постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Надаючи оцінку доводам скаржника про неправомірність дій посадових осіб ВПВР із не скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2018 та постанови про арешт майна боржника від 19.08.2020 суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021 вбачається, що державним виконавцем не було вирішено питання скасування стягнення із заробітної плати боржника та арешту накладеного на його майно, які здійснюються на підставі постанов від 15.11.2018 та 19.08.2020, тим самим державним виконавцем порушено вимоги наведеної норми Закону України «Про виконавцем провадження», через що у цій частині вимог скарги дії державного виконавця є неправомірними.

Однак суд вважає, що не зазначення у постанові про скасування вжитих у межах виконавчого провадження заходів щодо виконання рішення не може бути наслідком скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки скасування таких заходів можливе судом в ході розгляду скарги.

Тому враховуючи правомірність закриття виконавчого провадження, для поновлення порушеного права боржника, суд вважає за можливе скасувати постанову від 15.11.2018 та постанову від 19.08.2020. При цьому, скасування постанови про арешт майна боржника від 19.08.2020 слід здійснити в частині, яка не скасована ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.12.2020 по справі № 489/4791/15-ц (провадження (4-с/489/49/20).

Доводи представника ВПВР про правомірність оскаржуваних постанов, які ґрунтуються на листі ВПВР від 09.03.2021 № 2405, яким було повідомлено за місцем роботи боржника - ТОВ «Нова пошта» про припинення стягнення із заробітної плати боржника ОСОБА_1 , та надання оцінки правомірності постанови про арешт майна боржника від 19.08.2020 ухвалою суду від 06.12.2020, суд не приймає, оскільки такі доводи не відповідають приписам частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно постанови про арешт майна боржника арешт було накладено арешт на все рухоме та нерухома майно боржника, а ухвалою суду арешт скасовано лише в частині накладення арешту на банківський рахунок боржника призначений для виплати заробітної плати останньому.

Враховуючи наведе та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця із нескасування постанов від 15.11.2018 та 19.08.2020 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2021, а тому ці постанови підлягають скасуванню судом. При цьому, скасування постанови про арешт майна боржника від 20.01.2021 слід здійснити в частині, яка не скасована ухвалою суду від 16.12.2020 та постановою державного виконавця про зняття арешту з коштів від 19.01.2021. В іншій частині вимог скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 260, 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо нескасування постанов від 15.11.2018 та 19.08.2020 у виконавчому провадженні ВП 56546657.

Скасувати постанову Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долиною Д.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2018 та постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 19.08.2020 (ВП 56546657) в частині, нескасованій ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2020 та постановою державного виконавця про зняття арешту з коштів від 19.01.2021.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.04.2021.

Суддя І.В.Коваленко