Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3466/20
Провадження № 2-п/711/18/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2021 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - Позарецької С.М.

при секретарі - Осадчій А.Ю.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

представника

заявника адвоката Ткач В.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи

адвоката Гончара С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2020 по справі № 711/3466/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявами про перегляд заочного рішення, що датовані 09 та 10.12.2020 року. Свої вимоги мотивує тим, що 22.09.2020р. Придніпровським райсудом м. Черкаси ухвалено заочне рішення по справі №711/3466/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, згідно якого вирішено стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6850грн. 00коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000грн. 00коп., а всього 11850грн. 00коп.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840грн. 80коп. Вказане судове рішення вступило у законну силу 28.10.2020 року.

Вказує, що судовий розгляд зазначеної справи відбувся без неї, як відповідачки, так як вона не знала і не могла знати про дану судову справу. Більш того, вона взагалі не знала про те, що у ОСОБА_2 є до неї якісь претензії і знати про них не могла, оскільки про факт залиття квартири ОСОБА_2 дізналася лише із судового рішення.

Крім того, посилаючись на ст.288 ЦПК України, заявниця вказує, що причини її неявки у судові засідання та неподання нею відзиву на позов - є поважними, так як вона не була належним чином повідомленою судом про місце, день та час розгляду справи. Крім того, її відсутність при розгляді справи унеможливило надати доводи про істотне значення доказів, на які б вона посилалася при вирішені справи.

Тож, заявниця ОСОБА_1 із заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.09.2020 року категорично не згодна, вважає, що справу було розглянуто поверхнево, без з`ясування всіх обставин, без належної оцінки доказів у справі, суд постановив заочне рішення на основі припущень та нічим не підтверджених пояснень позивача. Вказані вище обставини спонукали її звернутися до суду із заявленими вимогами про перегляд заочного рішення, в якій вона просить: поновити їй термін на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 22.09.2020 року; скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; призначити справу до розгляду у порядку загального чи спрощеного позовного провадження; відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17.12.2020р. заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяв про перегляд заочного рішення суду, що датовані 09 та 10.12.2020 року, - задоволені. Поновлено строк на подання відповідачкою ОСОБА_1 заяви про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2020 року по справі №711/3466/20. Прийнято до розгляду заяви ОСОБА_1 , датовані 09.12. (з врахуванням заяви, датованої 10.12.2020) про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2020 по справі № 711/3466/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заяву про перегляд заочного рішення призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

11.01.2021 року заявником ОСОБА_1 надано до суду клопотання про зупинення вчинення виконавчих дій, зі змісту якого вбачається її прохання зупинити стягнення за виконавчим листом Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6850 грн. 00 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., а всього - 11850 грн. 00 коп. та в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. в рамках виконавчого провадження №63878534, яке було відкрито 10.12.2020 року.

Ухвалою від 21.01.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення вчинення виконавчих дій відмовлено.

15.02.2021 року, засобами електронного сервісу в системі «Електронний суд», ОСОБА_2 (позивачем) надано суду заперечення на клопотання (заяву) про перегляд заочного рішення від 22.09.2020 року, в якому ним обґрунтовано його позицію щодо необхідності залишити без задоволення заявлені вимоги ОСОБА_1 .

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Ткач В.В. суду пояснив, що підтримує заявлені вимоги, викладені у заявах про перегляд заочного рішення суду, що датовані 09 та 10.12.2020 року та переконаний у необхідності їх задоволення. Свою позицію обґрунтував тим, що заочне рішення слід скасувати, так як ОСОБА_1 не отримувала судових повісток, публікації на офіційному сайті суду про призначені судові засідання вона не читала і не знала про їх проведення. З неї стягнуто матеріальну та моральну шкоду за судовим рішенням. Акт про залиття квартири складено без її участі, з порушенням встановлених вимог, також не вказані причини залиття, а тому вважає, що не доведено вину заявниці у залитті квартири.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала думку свого представника, адвоката Ткача В.В. Пояснила суду, що місце проживання її зареєстроване за адресою проживання її матері АДРЕСА_3 , хоча фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка їй належить на праві власності. Виклики до суду не надходили на зазначену адресу. Зазначає, що якби вона знала, що когось затопила, то прийшла б і допомогла, але про затоплення вона не знала. Вже через органи державної виконавчої служби вона дізналася про наявність справи, так як було заблоковано банківську картку.

Також вказала, що у листопаді 2020 року вона дізналася про наявність судового рішення. Постійно вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з дитиною на час подій, оскільки є власником вказаної квартири.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 , адвокат Гончар С.М. в судовому засіданні пояснив, що слід відмовити у задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 , оскільки необхідна наявність двох обставин, які передбачені ст. 288 ЦПК України, при наявності яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме: якщо відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зауважив, що на день винесення судом рішення, відповідачка знала про розгляд справи, ухилялася від цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди. З приводу можливості надання нових доказів, то це повинно бути не переоцінка поданих доказів, а наявність нових доказів; судом вже надано оцінку Акту про залиття квартири. Тож, додав, що ОСОБА_1 хоче саме переоцінити вже наявні докази. Письмові пояснення є недопустимими, оскільки відзив надано не було, заява про перегляд заочного рішення є першою заявою по суті позову і з нею докази подано не було. Крім того, вказав, що явка свідків повинна бути забезпечена безпосередньо у судове засідання. Доводи, викладені у письмових поясненнях не впливають на судове рішення. У заяві про перегляд судового рішення не вказано про покази свідків, яких слід допитати. Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, у якій постійно мешкає, а власність зобов`язує.

В судовому засіданні заінтересована особа - ОСОБА_2 повністю підтримав позицію свого представника, адвоката Гончара С.М. Зазначив, що у заяві про перегляд заочного рішення отриманої судом 09.12.2020 року (а.с.59) вказано, що заявниці приносили повістку, але вона її не отримала. Вона все вигадує і хоче уникнути відповідальності.

Зауважив, що два дні капала вода і він постійно ходив до заявниці, але двері ніхто не відчинив. Коли пішов до кооперативу, йому повідомили, що знайшли власника. Хотів, щоб склали акт, але квартиру ніхто не відчинив, згодом капати вода перестала. Додав, що акт складено без участі власника квартири АДРЕСА_4 і є офіційним документом. Питання про добровільне відшкодування шкоди ОСОБА_1 не піднімала, не брала участі в усуненні плям.

Продовжив, що квартира АДРЕСА_5 належить йому. У Акті про залиття квартири чітко вказано, що причиною затікання води є її протікання з квартири АДРЕСА_4 . Два дні текла вода, знищено гіпсокартон на стелі. Було зроблено ремонт стелі, а не ванної кімнати.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає до задоволення за таких підстав:

встановлено, що 18.05.2020р. до суду ОСОБА_2 подано позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Перед відкриттям провадження, 20.05.2020 року судом здійснено запит до органу місцевого самоврядування щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с.13).

22.06.2020р. до суду надійшла відповідь Відділу реєстрації місця проживання, зокрема щодо відповідачки ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відсутня картотека, за допомогою якої можливо було б встановити зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Ухвалою суду 20.05.2021 по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Відповідачці ОСОБА_1 05.06.2020р. направлено за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена у позовній заяві, ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками, пам`ятку учасника справи та судову повістку про виклик в судове засідання на 01.07.2020р. (а.с.17). Поштовий конверт з вкладенням, який направлявся на ім`я відповідачки ОСОБА_1 , за вказаною вище адресою, 18.06.2020 року повернувся до суду з відміткою поштового оператора «адресат відсутній вдома».

06.07.2020 року на відому суду адресу відповідачки ОСОБА_1 направлено судову повістку на судове засідання на 22.09.2020 року (а.с.34), яку відповідачкою отримано особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ШКІ 471), яке повернуто до суду поштовим оператором 09.07.2020 року (а.с.44).

Крім того, 02.07.2020 року розміщено оголошення про виклик особи (відповідача) зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, на офіційному сайті Придніпровського районного суду м. Черкаси на веб-порталі «Судова влада України» (а.с.35).

У матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214498774 від 01.07.2020, отриманий на запит суду з метою встановлення місця проживання/реєстрації відповідачки, з якого вбачається, що одноосібним власником квартири АДРЕСА_6 , на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та №747 виданому 14.02.2015 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. є ОСОБА_1 (заявник) (а.с.36-37).

Крім того, судом здійснений запит до Державного реєстру виборців з тим, щоб забезпечити участь відповідачки у розгляді справи. Між тим, отримано відповідь від 06.07.2020р., що відомості про ОСОБА_1 відсутні.

Слід зазначити, що 22.09.2020р. в судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, ст.ст. 128 ч.5, ч.8 п.4, 223 повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, а тому, враховуючи норми ст.ст. 280-281, 223 ч.4 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів і постановив заочне рішення. Судове рішення направлено відповідачці ОСОБА_1 рекомендованим листом 06.10.2020р. (а.с.51), але як не отримане повернуто до суду 19.11.2020р. з відміткою поштового оператора «повертається за закінченням терміну зберігання» (а.с.59).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Позивачем ОСОБА_2 , відповідно до його заяви від 28.10.2020 року (а.с.52), 05.11.2020 року отримано оригінал виконавчого листа про стягнення із відповідачки суми відшкодування моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 11850 грн. 00 коп.

03.12.2020 року судом направлено виконавчий лист №711/3466/20 до Придніпровського ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення із відповідачки в дохід держави судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.(а.с.57).

20.11.2020 року ОСОБА_1 , як сторона по справі, скористалася своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи № 711/3466/20, відповідно до своєї заяви від 17.11.2020 року (а.с.53). Крім того, нею отримано 20.11.2020 року копію заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.09.2020 року по справі №711/3466/20 (а.с.54).

Враховуючи, що відповідачкою ОСОБА_1 20.11.2020р. отримано копію заочного рішення від 20.11.2020р., а заяву про перегляд заочного рішення подано до суду 09.12.2020р. (з урахуванням заяви датованої 10.12.2020 року), суд вважає, що строки звернення до суду із такою заявою заявником порушені, а тому вони поновлені судом, відповідно до ухвали від 17.12.2020р.

Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Використання законодавцем в конструкції статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п.61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1)залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч.ч.3, 4 ст. 287 ЦПК України).

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За результатами розгляду заяви, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином, завчасно повідомлена про час, дату та місце розгляду справи судом першої інстанції при вирішенні спору. Вона не повідомила суду про поважність причин своєї неявки, не скористалася правом подати відзив на позов та брати участь у розгляді справи як особисто, так і через представника. Не повідомляла про місце свого перебування/знаходження та зміну місця проживання, якщо такий факт мав місце, незважаючи на обов`язок, що передбачений ЦПК.

Крім того, будучи обізнаною про наявність у суді провадження, в якому вона є учасником справи (відповідачкою), починаючи з дня отримання судової повістки (07 липня 2020 року) на дату чергового судового засідання 22.09.2020 року, відповідачка мала достатньо часу та можливість отримати всю інформацію щодо справи, як безпосередньо звернувшись до судової установи, так і за веб-адресою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Скориставшись своїм правом, як учасник справи, ОСОБА_1 мала можливість забезпечити явку свідків у судове засідання, а не надавати їх письмові пояснення в якості додатка до заяви про перегляд заочного рішення (а.с.81-84), оскільки допустимими доказами може бути лише безпосередній допит свідків в судовому засіданні. Таким чином, її твердження проте, що її відсутність при розгляді справи унеможливила надати їй доводи про істотне значення доказів, на які б вона посилалася при вирішені справи є безпідставними.

Крім того, суд не встановлює фактичне місце проживання (перебування) сторін, а обов`язком суду є лише направлення вчасно викликів до суду та процесуальних документів учасникам справи. Судом були вчинені всі можливі заходи щодо забезпечення участі відповідачки у розгляді справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд приходить до висновку про те, що наведені заявником та її представником обставини про не повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а навпаки, спростовуються відповідними матеріалами, які є дослідженими. Крім того, заявником жодним чином не наведено обставин та не обгрунтовано поважність причин неподання нею відзиву на позовну заяву і доказів. Сам по собі факт незгоди із розрахунком позивача щодо розміру відшкодування, не спростований відповідачкою, незважаючи на норми ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Розрахунок вартості відновлювальних робіт, спричинених залиттям квартири, здійснено відповідно до укладеного договору підряду від 24.02.2020 року, Акту виконаних робіт від 03.03.2020 року - ФОП ОСОБА_3 (а.с.8,9). Розрахунок за вказаним правочином проведено ОСОБА_2 (замовником) у повному обсязі, в сумі 6850,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового кассового ордера №11 від 03.03.2020 року та не спростовано відповідачем (а.с.10). Всім доказам під час розгляду справи по суті дана правова оцінка. Слід також зазначити, що й інші наведені відповідачкою (її представником) у вказаній заяві про скасування заочного рішення та в судовому засіданні обставини для скасування заочного рішення, не впливають на зміст оскаржуваного судового рішення.

Крім того, незважаючи на доводи, що викладені у заяві ОСОБА_1 та в судовому засіданні, спростовані самою ж заявницею. Так, встановлено, що судова повістка про судове засідання на 22.09.2020р., яка 06.07.2020р. (код 888) направлена на адресу її проживання, отримана нею особисто 07.07.2020р., відповідно до теркінга Укрпошти, який нею ж долучено до заяви про скасування заочного рішення. Отже, той факт, що вона таку повістку отримала у листопаді місяці, є безпідставними та такими, що свідчать про її намагання ввести суд в оману. Також письмові пояснення свідків, що надані ОСОБА_1 , не можуть вважатися належними та допустимими доказами, враховуючи, що свідки повинні бути допитані безпосередньо під час розгляду справи, оскільки їм роз`яснюються норми ст. 63 Конституції України, вони попереджаються про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України і приводяться до присяги. Підстав вважати неналежним доказом акт про наслідки залиття житлового приміщення від 09.02.2020р., що наданий із позовом позивачем ОСОБА_2 , немає.

Таким чином, доводи заявника ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, заявник не вмотивувала усі в сукупності підстави для скасування заочного рішення, а тому підстав для скасування заочного рішення від 22.09.2020р. немає і у задоволенні заяв слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 128, 223, 280, 281, 268, 287, 288 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2020 по справі № 711/3466/20, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду складений 30.03.2021 року.

Суддя: С. М. Позарецька