Справа № 522/6287/21
Провадження № 2-з/522/175/21
УХВАЛА
09 квітня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,
за участі секретаря судових засідань Гаркуші Є. О.,
представника заявників адвоката Сукачова Є. С.,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану їхнім представником адвокатом Сукачовим Євгеном Сергійовичем про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна (боржник БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG),
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява адвоката Сукачова Є. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна (боржник БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG) в якій він просить накласти арешт на судно LITA IMO № 9117416, прапор Ліберія, тип суховантаж, яке прямує до морського порту Одеса (UAODS); запропонувати Компанії БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH&CoKG, 118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767) внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі морської вимоги у сумі 80 000 доларів США, що складає 2 236 800 грн за курсом НБУ станом на 30.03.2021 та суму судових витрат, що підлягають відшкодуванню, понесених позивачами у справі № 520/4947/18 у розмірі 15 251, 46 грн станом на 30.03.2021 з метою найскорішого зняття арешту з судна для продовження його господарської діяльності; заборонити Капітану Морського порту Одеса оформлювати і надавати дозвіл на виїзд судна LITA IMO № 9117416, прапор Ліберія, тип суховантаж, з акваторії Морського порту Одеса (UAODS); ухвалу про арешт судна LITA IMO № 9117416, прапор Ліберія, тип суховантаж направити для негайного виконання: Капітану «Морського порту Одеса» (м. Одеса, вул. Успенська, 4); Одеській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Одеського морського порту), 65026, м. Одеса, площа Митна, 1; Першому Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 65026, Одесьа область, м. Одеса, Польський узвіз, 6; Одеському прикордонному загону Південного міжрегіонального управління (вул. Левітана, 113, в/ч 2138, м. Одеса, 65121); Одеській митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078).
Заява обґрунтована тим, що станом на 31.03.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають чинну морську вимогу до компанії BLUMENTHAL JMK GMBH&CoKG, 118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767 у сумі 80 000 дол. США, що складає 2 236 800 грн за курсом НБУ станом на 30.03.2021. Київським районним судом м. Одеси 07.05.2018 відкрито провадження у справі № 520/4947/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компанії АХТЕ ЕЛЬБСТАР ШИФФАРТСГЕС (ACHE ELBSTAR SCHIFFAHRTSGES), компанії БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH & Co KG), компанії ПРОФІТ МЕРІТАЙМ ЛІМІТЕД (PROFIT MARITIME LIMITED), компанії ГАРД (GARD S. A.) про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. Вказує, що цей позов, відповідно до ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року є морською вимогою. Судно LITA IMO № 9117416, прапор Ліберія, яке є єдиним майном відповідача - компанії БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ, що знаходиться на території України, прямує до Морського порту Одеса. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, оскільки боржник в особі представника не відвідує судові засідання у справі про відшкодування шкоди та в подальшому буде ухилятися від виконання можливого судового рішення про задоволення позову, позивачі несуть значні витрати на переклад документів та сповіщення відповідачів, судно є єдиним майном боржника на території України, а судновласник вправі звернутися до суду із метою зміни засобу забезпечення позову та внести на рахунок суду заставу у розмірі морської вимоги, що вимагає забезпечення.
У судовому засіданні представник заявників адвокат Сукачов Є. С. подану заяву підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у заяві.
Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, заслухавши представника заявників, суд зазначає наступне.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.
Розглядаючи дану заяву, суд застосовує норми міжнародного права, а саме Міжнародну конвенцію з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, від 10.05.1952 (далі - Конвенція), ратифіковану Законом України № 3702-17 від 07.09.2011, яка набула чинності для України з 16.05.2012.
Згідно зі ст. 2 і ч. 2 ст. 8 Конвенції судно може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог.

Відповідно до п. b) ч. 1 ст. 1 Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених пунктів: загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції встановлено, що арешт може бути накладений на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Конвенції якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв`язку з такими морськими вимогами. Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна.

Згідно зі ст. 4 Конвенції арешт на судно може бути накладений з дозволу суду Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт (ч. 2 ст.8 Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 41 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії.

Пунктом 2 статті 42 Кодексу торговельного мореплавства України визначено, що судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна.
З матеріалів заяви слідує, щоморяк ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Причиною смерті моряка є коронарна атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується копією довідки від 02.06.2015, виданої Генеральним консульством України в Шанхаї.
Київським районним судом м. Одеси 07.05.2018 року відкрито провадження у судовій справі № 520/4947/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компанії «АХТЕ ЕЛЬБСТАР ШИФФАРТСГЕС» (ACHTE ELB STAR SCHIFF AHRTSGES), компанії «БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ» (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG), компанії «ПРОФІТ МЕРІТАЙМ ЛІМІТЕД» (PROFIT MARITIME LIMITED), компанії «ГАРД C.A.» (GARD S.A.) про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи.
Розмір відшкодування завданої смертю фізичної особи шкоди, заявлено позивачами в розмірі 80 000 доларів США.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Положеннями ст. 43 Кодексу торговельного мореплавства України зазначено умови, за яких судно може бути арештовано: судно, стосовно якого виникли морські вимоги, може бути арештовано тільки за наявності хоча б однієї з таких умов: а) вимога входить до категорії привілейованих вимог згідно з пунктами 1, 2, 3-5 і 7 статті 359 цього Кодексу; б) вимога ґрунтується на зареєстрованій заставі судна; в) вимога стосується права власності на судно або володіння ним; г) вимога, не зазначена у підпунктах "а", "б" і "в" цієї статті, але якщо особа, якій судно належить на праві власності на час виникнення вимоги, несе відповідальність за цією вимогою і є його власником на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна; фрахтувальник судна за бербоут-чартером несе відповідальність за цією вимогою і є фрахтувальником судна за бербоут-чартером або власником його на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна.
Будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.
Це правило не застосовується до вимог про право власності на судно чи володіння ним.
Арешт у торговельному мореплавстві - це примусове затримання судна або вантажу на підставі рішення суду (Hill, 1985). При цьому якщо арешт вантажу здебільшого здійснюється у звичайному цивільно-правовому порядку, то арешт такої категорії майна, як морські судна, у більшості країн має специфічні особливості. Це зумовлене рядом факторів, зокрема, значною вартістю суден, їх здатністю самостійно пересуватися у просторі та переходити з одної юрисдикції до іншої, та тим, що затримання судна навіть на незначний час може спричинити його власникові та/або його законному держателю значних збитків.
Суд враховує, що відповідно до положень ч. 3 ст. 150 ЦПК України, співмірність із заявленими вимогами до такого виду забезпечення позову як арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги не застосовується.
Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається за його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється судом з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони.
Проте, заявниками не зазначено вартість судна та його простою, розміру зустрічного забезпечення з метою можливості застосування судом щодо заявників заходів, спрямованих на забезпечення інтересів судновласника, які можуть постраждати від необґрунтованого арешту, тому заявниками не доведено, що обраний ними спосіб забезпечення позову відповідає умовам адекватності вимог до забезпечення позову.
Крім того, матеріали заяви не містять доказів, що смерть ОСОБА_3 пов`язана з експлуатацією судна, що дало б змогу визначити вимогу заявників як морську вимогу з огляду на те, що з доданих до заяви матеріалів слідує, що його смерть настала внаслідок коронарної атеросклеротичної хвороби серця.
Разом з тим, посилання заявників на те, що при розгляді заяви суд має лише пересвідчитися в наявності спору між сторонами, без дослідження обставин чи пов`язана смерть особи з експлуатацією судна, що на думку заявників має встановлюватися при розгляді позову про відшкодування шкоди, суд не приймає до уваги з огляду на те, що необхідною умовою для застосування обраного заявником виду забезпечення позову у вигляді арешту морського судна для забезпечення морської вимоги є встановлення обставин чи є ця вимога морською у розумінні п. 2 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України, а відтак чи пов`язана загибель людини з експлуатацією судна.

Відповідно до п. п. 5, 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.
При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 4 вищевказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в контексті вимог даної заяви, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний позивачем захід забезпечення позову буде захищати його права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.
Проте, у поданій заяві про забезпечення позову в обґрунтування необхідності застосування у даному випадку такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на судно, заявники посилаються на ризик неявки відповідача у судові засідання до вирішення спору по суті та ймовірність в подальшому ухилення останнього від виконання судового рішення.
Також зазначають, що основною метою заявників є не сам арешт судна, а отримання достатньої фінансової гарантії, що забезпечить виконання можливого рішення суду рішення суду про задоволення позовних вимог.
Разом з тим, заявниками, на виконання вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, не надано доказів, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.
Суд також враховує, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Відтак, зважаючи на те, що заявниками не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд дійшов висновку, що задоволення заяви про забезпечення позову в обраний заявниками спосіб призведе до порушення вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, спосіб забезпечення позову не співвідноситься з майновими наслідками заборони, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.
Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.149-154 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Т. Ю. Федчишена