Справа № 495/3675/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

15 лютого 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого судді Савицького С.І.,

при секретарі Гасанзаде М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгірненської сільської ради про визнання права власності за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою про визнання права власності за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки, у якій просить ухвалити рішення суду, яким визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, загальною площею 111,3 кв.м. (згідно технічного паспорта), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::02:001:0045, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельну ділянку 0,0539 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0046, для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що після дідуся ОСОБА_2 він звернувся з заявою до нотаріальної контори про отримання спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на ім`я померлого, видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості. .

У зв`язку з чим позивач не може реалізувати свої спадкові права та змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заву в зв`язку з якої просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Заперечень до позову не надходило, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.12.2018 року. ОСОБА_2 залишив заповіт, зареєстрований в реєстрі №01 посвідчений секретарем Підгірненської сільської ради, ОСОБА_3 від 20.01.2009 року. Згідно цього заповіту, ОСОБА_4 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства, на випадок своєї смерті зробив розпорядження: «належний ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 0,25 га на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №845802, і 0.0539 га на №845803 заповідав онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому». Спадкодавець набув право власності на вищевказаний житловий будинок на підставі рішення виконкому Підгірненської сільської ради, №39-2004 від 22.07.2004 року, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6953055 від 08.04.2005.

Спадкодавець розробив всю необхідну документацію для реєстрації за собой права власності на вищевказані земельні ділянки (ділянка 1:0,25 га кадастровий №:02:001:0045; та ділянка НОМЕР_3 :0,539 га кадастровий номер :02:001:0046). На підставі документації були складені Державні Акти на право власності на земельні ділянки ЯА №845803 (ділянка 1,025 га) та ЯА №845803, (ділянка 2,0,539 га), які були підписані Білгород-Дністровський відділом земельних ресурсів. Але, вищевказані Державні Акти не були зареєстровані належним чином органом державної реєстрації.

Зазначений недолік не дає позивачу у повній мірі розпоряджатися своїми правами та порушує її інтереси, що в решті решт змусило звернутися до суду з метою встановлення факту родинних відносин для оформлення спадщини.

Так, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо.

Судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, тому що в даному випадку не вирішується наявність права на спадщину у позивача і будь яких доказів того, що у відповідача є якісь вимоги відносно прав та інтересів саме на спадкове майно нею не надані і судом не встановлені. При цьому, відповідно ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщину відумерлою територіальною громадою може бути подана тільки після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка в праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Строк видачі свідоцтва про право на спадщину, визначений ч. 1 ст. 1298 ЦК України, складає шість місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст.ст. 1269, 1297 ЦК України, позивач у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Як вбачається з спадкової справи, яка була витребувана та досліджена у судовому засіданні, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги до майна померлого.

Відповідно до абз. 2-3 п.23. Постанови ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно до абз. 24 п. 3.3. Листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав обов`язків цивільного характеру.

Виходячи із правил ч.1. ст.6 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а докази на які посилається позивач є належними та допустимими, а тому він підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 18, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296-1298ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Пленумом ВСУ Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РРНОКПП НОМЕР_1 ) до Підгірненської сільської ради (Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Підгірне, вул. Пушкіна, 61. Код ЄДРПОУ - 20988290) про визнання права власності за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки - задовольнити.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на:

- житловий будинок, загальною площею 111,3 кв.м. (згідно технічного паспорта), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер::02:001:0045, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

-земельну ділянку 0,0539 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0046, для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги через білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Головуючий суддя: С.І.Савицький