Справа № 216/3312/18
Провадження № 2/216/222/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив та обґрунтовував тим, що 24.03.2017 приблизно о 19 год 35 хв, ОСОБА_2 , керуючи належним йому автомобілем «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність до змін дорожньої обстановки та рухаючись по вул. Староярмарковій у нарямку моста через ріку, допустив зіткнення з автомобілем позивача «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до висновку судового експерта від 14.12.2017 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що невідповідність дій водія автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України були причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав значних механічних ушкоджень. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору становить 89719,97 грн. Також, своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в 10000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму матеріального збитку в розмірі 89719,97 грн, моральну шкоду в сумі 10000,00 грн, а також судові витрати.

У судове засідання представник позивача - адвокат Солонцов І.О. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні уточненого позову.

Представник відповідача - адвокат Гордієнко А.В. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн, а в частині стягнення матеріальної шкоди просив відмовити. Також, представник відповідача надав письмовий відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягався, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують вину водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП. Крім того, ОСОБА_2 є не належним відповідачем у справі, оскільки автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів серії АЕ №8392726, виданого приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія».

Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання представник відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, судом встановлено, що постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року провадження у справі №216/1579/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 152480 від 24 березня 2017 року, про те, що 24 березня 2017 року о 19.35 год в м. Кривому Розі по вул. Староярмарковій, 44, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта судового експерта № 39 від 14.12.2017 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи по справі про адміністративне правопорушення № 216/1579/17 в даній дорожній обстановці вбачати в діях водія автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 невідповідності вимогам п.п.19.3. та 12.3. Правил дорожнього руху України, а також п.п.2.3.б) та 13.1. цих же Правил, які перебували в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, не має підстав технічного характеру; з технічної точки зору невідповідності дій водія автомобіля «Toyota Corolla» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимогам п. 10.1 ПДР України були причиною виникнення даної ДТП.

Постанова суду не оскаржена, набрала законної сили 26.03.2018.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода та позивачу було завдано матеріальних збитків.

Як вбачається з висновку експерта №22/20 по визначенню матеріального збитку по цивільній справі №216/3312/18 (а.с. 58-100) сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент проведення експертизи становить 89719,97 грн.

За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, у межах страхового ліміту на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідач на момент вчинення ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів серії АЕ №8392726, виданого приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» (а.с. 114).

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих ДТП, в розмірі 89179,97 грн та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 4000,00 грн, оскільки цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача по справі, на час ДТП була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» та тільки у разі недостатності ліміту відшкодування страхового відшкодування позивач набуває право на звернення з позовом про відшкодування завданої матеріальної шкоди до особи.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність стягнення майнової шкоди в сумі 89179,97 грн з відповідача приватного акціонерного товариством «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача.

Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача ОСОБА_2 , який будучи винним у ДТП, не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивача, а невирішеність питання викликає в нього моральні страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги визнання позову в частині стягнення моральної шкоди відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача кошти в розмірі 10000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

У зв`язку з проведенням експертного дослідження № №22/20 по визначенню матеріального збитку по цивільній справі №216/3312/18 позивачем сплачено 4000,00 грн, що підтверджується квитанцією №000369 (том № 1, а.с. 46), тому вказана вимога позивача підлягає задоволенню як така, що є доведеною.

Відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» позивачем при пред`явленні цього позову за вимоги щодо стягнення матеріальної моральної шкоди було сплачено судовий збір у розмірі 997,21 грн.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи пропорційність задоволення вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 100,02 грн, а з відповідача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - 897,19 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування», ст.ст. 2, 12, 13, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 89 719,97 грн (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень дев`яносто сім копійок).

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн (десять тисяч гривень).

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді: витрат за послуги експерта автотоварознавця в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень) та судового збору в сумі 897,19 (вісімсот дев`яносто сім гривень дев`ятнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 100,02 грн (сто гривень дві копійки).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не відомий, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

-відповідач: приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», код ЄРДПОУ 22945712, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов