№ 336/5685/20
№ 2/336/611/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жупанової І.Б.

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики від 03.12.2019 року в розмірі 1768000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.12.2019 р., між позивачем та ОСОБА_3 , в якості позичальника було укладено договір позики. На підтвердження укладення даного договору та його умов, позичальником було власноруч складено, підписано та представлено позикодавцю відповідну розписку. За умовами вказаного договору позичальник ОСОБА_3 отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 1 768 000 (один мільйон сімсот шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп., еквівалент 70 000,00 доларів США та взяв на себе зобов`язання віддавати позику рівними частинами щомісячно з травня по грудень 2020 р..

У повній відповідності до вимог законодавства та правових позицій актуальної судової практики, розписка позичальника ОСОБА_3 містить всі обов`язкові смислові елементи, зокрема: 1) ідентифікуючі дані сторін; 2) свідчення про отримання боржником конкретної грошової суми; 3) означення отриманої суми саме як боргу (тобто позики на умовах обов`язкового повернення); 4) строки та механізм повернення позики; 5) та інше.

ОСОБА_3 своїх зобов`язань із повернення суми отриманої позики не виконав, жодних платежів за Договором позики від 03.12.2019 р. від нього позивачу не поступало. Свою поведінку боржник ОСОБА_3 пояснює відсутністю грошей.

Через неможливість вирішення даної ситуації в інший спосіб позивач вимушений звертатись до суду. Вважає, що його права та законні інтереси можуть бути захищені судом у спосіб стягнення з відповідача ОСОБА_3 суму боргу за Договором позики від 03.12.2019 р., в розмірі 1 768 000 (один мільйон сімсот шістдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, на підставі чого просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2020 р. відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву.

В підготовче засідання 14.12.2021 року представник позивача подав заяву про проведення засідання без його участі та участі позивача, просить призначити справу до судового розгляду.

Відповідач не з`явився в підготовче засідання, про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про отримання. Від відповідача відзив на позовну заяву або заперечення до суду не надходили.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених в ньому підстав, просив задовольнити в повному обсязі та стягнути суму боргу, а також судовий збір сплачений позивачем. Надав оригінал розписки для огляду в судовому засіданні.

У судове засіданні відповідач та його представник не з`явились, про дату та час розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника відповідача 13.04.2021 року надійшло клопотання в якому просить розглядати справу без участі відповідача та його представника, з позовними вимогами відповідач не погоджується в повному обсязі, але не заперечує проти розгляду справи без його участі.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.12.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої ОСОБА_3 одержав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 768 000 грн. еквівалент 70 000 доларів, а ОСОБА_3 зобов`язався вказані кошти повертати ОСОБА_2 рівними частинами щомісячно з травня 2020 року по грудень 2020 року. Окрім того, розписка була написана в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтверджували факт передачі грошових коштів.

На підтвердження вказаних укладання договору позики, передачу грошей, порядок і строки їх поівернення суду було надано копію розписки, а у судовому засіданні - оригінал розписки для огляду, на якій будь-яких відміток про повернення боргу не міститься.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Верховний Суд України у Постановах від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16, від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13, від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019р. у справі № 369/3340/16-ц.

З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, зазначеним вимогам відповідає, що свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином доведеним є факт, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою у визначені строки рівними частками.

Згідно з ч.2 ст.1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником грошових коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання і строків повернення коштів.

Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц).

У наданій суду розписці від 03.12.2019 року ОСОБА_3 зобов`язався повернути позичену суму у термін з травня 2020 року по грудень 2020 року, щомісячно, але позичена сума коштів позивачу не повернута, умови договору позики відповідач не виконав.

Отже, в розписці, виданій відповідачем позивачу, містяться дані про укладення договору позики, його умови, сума отриманих коштів, а також строк їх повернення.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 03.12.2019 року в розмірі 1 768 000 грн. 00 коп.

З урахуванням задоволення позову та на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 10 510 грн.00 коп.

Керуючись 10, 12, 13, 259, 263, 265, ЦПК України, на підставі ст. ст. 525, 526, 527, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму боргу за Договором позики від 03.12.2019 року, в розмірі 1 768 000 (один мільйон сімсот шістдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: І.Б. Жупанова