КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/691/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/5784/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі: Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу та визнання 1/2 частини квартири спільно набутим майном подружжя та виключення майна зі спадщини,

в с т а н о в и в :

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 у якому просила встановити факт проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 спільно набутим майном подружжя та виключити його із спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що 2007 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`ю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. За період спільного проживання з ОСОБА_4 придбано спірну квартиру.

13.10.2015 вони з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Вважає, що оскільки квартира придбана за спільні кошти та внаслідок спільних трудових зусиль, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.01.2021 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що зміст оскаржуваного рішення суперечить встановленим обставинам справи. Суд не надав належної оцінки показам свідків. Нотаріусом у договорі купівлі - продажу зазначалась інформації зі слів сторін на момент укладення договору та вказана інформація є доказам, що в конкретний проміжок часу вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оскільки сторонами договору визнавався факт спільного проживання, у суду не було підстав для відмови у позові. Спірна квартира є спільною сумісною власністю, проте відповідач змінила замки та не допускає неї до квартири. Встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу впливає на визначення спадкової маси. Суд протокольною ухвалою залучив до участі у розгляді справи як третю особу ОСОБА_3 , проте ухвала у матеріалах справи відсутня, ні суд, ні сторона, яка клопотала про її залучення не здійснили заходів щодо повідомлення особи про судовий розгляд справи та у рішенні суд не вказав ОСОБА_3 третьою особою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що апелянтом в обґрунтування позовних вимог до суду надано договір купівлі - продажу від 06.02.2012, проте умови цього договору не оскаржувалися. Згідно умов цього договору ОСОБА_6 і ОСОБА_7 врегулювали майнові відносини щодо спірної квартири, відразу визначивши частки, що належать кожному з них, по 1/2 частини квартири. Умови договору купівлі - продажу квартири не можуть спростовуватись показами свідків. Суд вирішив питання про залучення ОСОБА_3 як третьої особи, а його неявка у судове засідання будь - яким чином не призвела до неправильності ухваленого рішення.

У судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідачки - ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2012 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях кожному.

Відповідно до п. 1.7 вищевказаного договору купівлі-продажу «покупці» повідомляють, що на час придбання квартири перебувають у фактичних сімейних відносинах один з одним, ведуть спільне господарство, хоча і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчать відмітки у їх паспортах про розірвання попереднього шлюбу на сторінці 10 свідоцтва про розірвання шлюбу а також про те, що зазначена вище квартира набувається ними у рівних долях кожному.

«продавці» повідомляють, що вони ознайомлені з тим, що «покупці» перебувають у фактичних сімейних відносинах один з одним, ведуть спільне господарство, хоча і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчать відмітки у їх паспортах про розірвання попереднього шлюбу на сторінці 10 та свідоцтва про розірвання шлюбу а також те, що зазначена вище квартира набувається «покупцями» у рівних долях кожному.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав 16.02.2012 реєстратором КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_10 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2012, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Купреєвою С.П.

13.10.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

13.06.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

31.07.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження по справі закрито.

Приватним нотаріусом КМНО Анісковою Н.А. заведена спадкова справа № 42/2019.

Останній заповіт ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 22.10.2018 складений на ім`я ОСОБА_11 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 з 2006 року як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 вказали на те, що догляд за ОСОБА_4 з 2018 року здійснювала відповідачка.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт придбання квартири спільно позивачем та ОСОБА_4 під час перебування у фактичних шлюбних відносинах підтверджується договором купівлі-продажу квартири та на спірне майно сторонами визначено частки по 1/2 частині квартири кожному.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя».

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.02.2012 квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали у спільну часткову власність.

У пункті 1.7 договору купівлі - продажу зазначено: «Покупці повідомляють, що на час придбання квартири перебувають у фактичних сімейних відносинах один з одним, ведуть спільне господарство, хоча і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчать відмітки у їх паспортах про розірвання попереднього шлюбу на сторінці 10 та свідоцтва про розірвання шлюбу а також про те, що зазначена вище квартира набувається ними у рівних долях кожному».

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав вбачається, що 16.02.2012 реєстратором КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_10 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Купреєвою С.П.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак після смерті ОСОБА_4 до складу спадкового майна увійшла не вся спірна квартира, а лише 1/2 її частина, яка належала на праві власності спадкодавцю.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8 пояснила, що вважає, що 1/2 частина спірної квартири належить позивачці на праві особистої власності, а інша 1/2 частина цієї квартири є спільним сумісним майном позивачки та померлого ОСОБА_4 , а тому до складу спадщини має ввійти лише 1/4 частина спірної квартири.

Проте такі твердження суперечать як суті договору купівлі - продажу квартири, так і положенням ст. 356 ЦК України.

До того ж згідно таких пояснень представника позивачки 1/2 частина спірної квартири, яку позивачка вважає своєю особистою власністю, також мала б мати статус спільної сумісної власності, а відтак 1/4 її частина мала б у такому разі ввійти до спадкового майна як частка спадкодавця.

За вказаних обставин такі пояснення не містять у собі правового обгрунтування та є неспроможними.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач є власником 1/2 частини спірної квартири на підставі договору купівлі - продажу та ця частина квартири не ввійшла до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 і вона не є предметом даного спору.

Інша частина цієї квартири належала особисто спадкодавцю, оскільки при її придбанні частки покупців були визначені, а тому права та інтереси позивачки, про які вона заявляє у даному спорі не порушені.

Суд встановлює факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу у справах позовного провадження лише у тому разі, коли такий факт має юридичне значення для вирішення спору. У іншому випадку відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у окремому провадженні.

Позов про встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявлено з метою визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, а не для визнання права власності на будь - яке інше майно. Представник апелянта при розгляді апеляційної скарги вказала, що інше спадкове майно відсутнє.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був встановити факт проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з березня 2007 року по день реєстрації шлюбу 13.10.2015 колегія суддів не може визнати обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач змінила замки на вхідних дверях спірної квартири та не допускає неї у квартиру будь - яким чином не стосуються правовідносин щодо спадкування. Питання вселення чи усунення перешкод у користуванні власністю не було предметом розгляду у даному спорі, оскільки такі позовні вимоги не заявлялися.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 09.06.2020 до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_3 . Винесення ухвали про залучення третьої особи, як окремого процесуального судового рішення в обов`язковому порядку ЦПК України не передбачено, а тому доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутня письмова ухвала про залучення третьої особи є безпідставними.

Не зазначення у вступній частині рішення суду ОСОБА_3 як третю особу не вплинуло на правильність вирішення спору, та дана обставина не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду.

До того ж представник відповідачки ОСОБА_5 зазначила, що подала до суду першої інстанції заяву про виправлення описки у рішенні суду, а саме її ініціалів та зазначення у вступній частині рішення третьої особи.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 14.04.2021.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді Г. М. Кирилюк

Т. І. Ящук