справа № 361/4972/19
провадження № 2/361/212/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Коваль О.О., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення збитків,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі Позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), у якому просила визнати недійсним договір № б/н від 27 липня 2018 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо продажу, поставки та монтажу решітчастої ролети, загальною вартістю 55000 грн., повернути сторони у первісний стан, стягнути із Відповідача на її користь вартість ролети в розмірі 55000 грн. та суму витрат, пов`язаних із необхідністю доступу до товару для здійснення гарантійного ремонту ролети, у розмірі 13369 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 27 липня 2018 року між нею та Відповідачем укладено господарський договір, предметом якого був продаж, поставка та монтаж решітчастої ролети загально вартістю 55000 грн. Під час укладання цього договору Відповідач зазначив, що виступає як фізична особа-підприємець, підготував відповідний договір, у якому вказав, що він є суб`єктом господарювання. Проте, як з`ясувалося пізніше на час укладення цього договору статусу суб`єкта підприємницької діяльності він не мав та фактично був фізичною особою.

27 липня 2018 року Позивачем видано аванс за даним договором у розмірі 40000 грн., що підтверджується розпискою наданою Відповідачем.

06 серпня 2018 року Відповідачем здійснено монтаж ролети в приміщенні магазину, де здійснюється власна діяльність Позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , та отримано остаточний розрахунок у сумі 15000 грн.

У січні 2019 року під час відкриття магазину відбулася поломка решітчастих ролет, через вихід підшипника з ладу. На вимогу Позивача, Відповідачем здійснено гарантійний ремонт ролети, проте через демонтаж частини стелі Позивачем понесені витрати в розмірі 13369 грн.

28 березня 2019 року повторно відбулася поломка ролети, у той же самий день прибув представник Відповідача для з`ясування обставин, у ході яких з`ясовано, що поломка відбулася внаслідок відсутності бокової кришки коробу, про що складено акт. 02 квітня 2019 року під час відкриття ролети, остання повторно рухнула та заблокувала прохід до магазину. Відповідач прибув для усунення недоліків товару та встановив, що причиною поломки є погана фіксація штоку валу.

Залишаючись незадоволеною якістю ремонту Позивач звернулася до Відповідача із претензією щодо розірвання договору та повернення коштів, яку останній не отримав.

Відповідач, вказуючи у договорі себе як суб`єкта господарювання, умисно ввів Позивача в оману щодо обставин, що мають істотне значення. Якщо б ОСОБА_2 не ввів її в оману від укладення договору з фізичною особою вона б відмовилася. Вважає, що згідно із вимогами ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України укладений сторонами договір від 27 липня 2018 року має бути визнаний судом недійсним, а понесені нею витрати компенсовані їй у повному обсязі.

Позивач ФОП ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кравченко Г.С. у суді позов не визнали, просили суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю, вказуючи на те, що при укладенні 27 липня 2018 року договору Позивач погодилася з його умовами, підписавши його. Про те, що Відповідач не являється фізичною особою-підприємцем Позивачу було відомо, тому в оману він її не вводив. До договору додано копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера Відповідача, документів які б свідчили, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, до договору останній не додавав. Усі умови договору Відповідач виконав, провів роботи щодо поставки та монтажу решітчастих ролетів. Після цього він провів гарантійний ремонт ролетів та замінив підшипник. Позивач оплатила грошові кошти, що свідчить про її згоду з умовами договору, жодних зауважень щодо конструкції чи неналежного встановлення металевих ролетів від Позивача не надходило. Під час замовлення решітчастих ролетів Відповідач повідомляв Позивача про те, що конструкція ролетів має нестандартні розміри, тому можуть виникати складнощі при їх експлуатації. Проте, ФОП ОСОБА_1 прийняла рішення щодо встановлення саме такої конструкції ролетів. Під час монтажу ролетів необхідно було провести демонтаж стіни та стелі для можливості доступу по їх встановленню, тому стягнення витрат у розмірі 13369 грн. є безпідставними. У січні та березні 2019 року несправності ролетів були усунені Відповідачем за власний рахунок, згідно із умовами договору про гарантійне обслуговування. ОСОБА_2 належним чином виконав свої зобов`язання за договором щодо встановлення ролетів, тому не повинен повертати суму вартості ролетів у розмірі 55000 грн. Позивач не довела того, що помилялася стосовно наслідків правочину та діяла під впливом обману з боку Відповідача, доводи ФОП ОСОБА_1 , що з боку Відповідача мало місце обману, є безпідставними, тому позов задоволенню не підлягає.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 27 липня 2018 року позивач ФОП ОСОБА_1 (далі також Покупець) та відповідач ОСОБА_2 (далі також Продавець) уклали договір, за умовами п. 1.1 якого Продавець продає (виготовляє, поставляє і монтує), а Покупець купує (приймає і сплачує) матеріали і роботи по виготовлення, поставці, монтажу решітчастої ролети (далі об`єкт договору) відповідно до оформленого замовлення, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно із п. п. 2.1, 2.2 договору загальна вартість робіт становить 55000 грн., що включає оплату за виріб, доставку та монтаж.

Відповідно до п. п. 3.1-3.3 договору оплата вартості об`єкта договору проводиться в порядку внесення авансового платежу та залишку суми договору. Аванс сплачується в розмірі 40000 грн. у день укладення даного договору. Повний розрахунок здійснюється Покупцем після остаточного виконання робіт, передбачених п. 1.1 даного договору та підписанням сторонами акту виконаних робіт.

Строк виконання робіт протягом 7 днів з моменту внесення Покупцем авансового платежу, повністю останній розраховується по договору в день приймання виконаних робіт (п. п. 4.1, 4.2 договору).

У п. 6.5 договору визначено, що строк гарантії становить 12 місяців на електричний та механічний приводи.

Відповідно до замовлення, яке є додатком № 1 до договору, Продавець зобов`язується виготовити, поставити та змонтувати товар: решітчасту ролету розміром 7000 мм х 4000 мм за адресою: АДРЕСА_2 , магазин ІНФОРМАЦІЯ_1 , Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар.

Суд встановив, що сторони свої зобов`язання за цим договором виконали повністю, ФОП ОСОБА_1 сплатила 27 липня 2018 року ОСОБА_2 аванс у розмірі 40000 грн. та 06 серпня 2018 року остаточний платіж у розмірі 15000 грн., а ОСОБА_2 виготовив, поставив та змонтував решітчасту ролету за вказаною вище адресою.

У січні 2019 року відбулася поломка решітчастої ролети, через вихід з ладу підшипника, Відповідач здійснив гарантійний ремонт та замінив підшипник.

Позивач вважає, що через необхідність демонтажу частини стелі та стіни для доступу до ролети нею були понесені витрати в розмірі 13369 грн.

27 березня 2019 року знову відбулася поломка ролети, яка усунена 28 березня 2019 року. Під час відкриття 02 квітня 2019 року ролета рухнула, причиною поломки була погана фіксація штоку валу. Ця несправність теж у межах гарантійного строку була усунена ОСОБА_2 .

Будучи незадоволеною ремонтом та роботою решітчастої ролети, 01 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_1 направила на зазначену в договорі адресу ОСОБА_2 претензію, у якій вимагала від останнього повернути їй сплачений платіж у розмірі 55000 грн., демонтувати та вивести неякісну продукцію. Дану претензію Відповідач не отримав.

05 липня 2019 року ФОП ОСОБА_1 подала до суду цей позов до ОСОБА_2 та на підставі ст. 230 ЦК України просила визнати недійсним укладений 27 липня 2018 року між нею та Відповідачем договір.

Положеннями ст. ст. 3, 6, 203, 626 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема: поняття договору і свободи договору та закріплено загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 489/3570/16-ц висловив правову позицію та зазначив, що аналіз вказаної правової норми (ст. 230 ЦК України) дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП ОСОБА_1 просила визнати недійсним, укладений між сторонами 27 липня 2018 року договір, посилаючись на те, що Відповідач умисно ввів її в оману, зазначивши в укладеному ними договорі про те, що він є фізичною особою-підприємцем. У разі якщо б Відповідач не ввів її в оману щодо вказаної обставини, вона б відмовилася від укладення договору з фізичною особою, оскільки у такому разі у неї виникають обов`язки як податкового агента Відповідача. Крім того, вона вважає, що, останній, не будучи суб`єктом господарювання, не мав можливості поставити якісний товар, а також здійснювати якісне сервісне обслуговування, розрахунок недійсності конструкції та гарантійну заміну деталей.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 2-259/07 зазначив, що тлумачення норм ст. 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в України з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців створений Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 11 зазначеного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді: безоплатного доступу через портал електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.

Умови, підстави та процедуру надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури встановлені Порядком надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 10 червня 2016 року № 1657/5.

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу V Порядку безоплатний доступ до відомостей з Єдиного державного реєстру в електронній формі надається через портал електронних сервісів з метою перегляду, копіювання та друку відомостей щодо, зокрема, фізичної особи - підприємця, пошук відомостей в Єдиному державному реєстрі через портал електронних сервісів здійснюється за такими критеріями, зокрема, щодо фізичної особи - підприємця прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи - підприємця або реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків).

Позивач ОСОБА_1 , будучи зареєстрованою як фізична - особа підприємець, укладаючи договір із ОСОБА_2 на власний ризик не здійснила перевірку відомостей щодо реєстрації Відповідача як фізичної особи - підприємця у Єдиному державному реєстрі, враховуючи, що ці відомості є відкритими, змісту договору не перевірила, не вимагала у нього доказів на підтвердження його реєстрації як фізичної особи - підприємця, якщо дана обставина мала суттєве для неї значення при укладанні договору, тобто діяла на свій власний ризик та здійснила дії, які свідчать про прийняття нею договору до виконання.

При укладенні договору Позивач ознайомилася з умовами договору, жодних застережень щодо його змісту у неї не виникло, що підтверджується її особистим підписом у договорі.

Згідно із абз. першим п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України платники податку, зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 177.6 ст. 177 Податкового кодексу України у разі якщо фізична особа -підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

При виплаті доходу податковий агент відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України зобов`язаний утримати ПДФО із суми виплаченого доходу, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Згідно із Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міндоходів України від 21 січня 2014 року № 49, сума винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору, відображається у податковому розрахунку за формою № 1ДФ за ознакою доходу 102?.

У п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності у межах обраних видів такої діяльності, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності, податкові агенти не утримують ПДФО у джерела виплати. При цьому сума винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) на користь таких фізичних осіб - підприємців, відображається у податковому розрахунку (форма № 1ДФ) за ознакою доходу 157?. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені норми, слід дійти висновку, що сума оподатковуваного доходу, виплачена фізичній особі - підприємцю, отримана від виду діяльності, який не зазначено у документі, що підтверджує її державну реєстрацію, відображається в податковому розрахунку (форма № 1ДФ) за ознакою доходу 157?.

Враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 , будучи обізнаною про укладання нею договору з фізичною особою - підприємцем, повинна була подати до відповідного органу податковий розрахунок за формою № 1ДФ.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 подавала зазначений звіт за формою № 1ДФ до податкового органу із зазначенням нею суми оподатковуваного доходу, яка виплачена нею фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 , якщо вона вважала, що укладає договір саме із фізичною особою - підприємцем, суду не надано, не зазначено також Позивачем у позовній заяві та не надано доказів, того з якого саме часу їй стало відомо про обставину на яку вона посилається як на підставу позову, а саме що Відповідач не є суб`єктом господарювання фізичною особою - підприємцем, що є суттєвим для розгляду справи.

Позивач підписала оспорюваний договір, чого вона не заперечує в позові, та не мала претензій до установлених у її присутності ролетів, внаслідок чого нею проведено остаточний розрахунок та доплачено 06 серпня 2018 року 15000 грн., тому її посилання на ту обставину, що з боку Відповідача мало місце обман є безпідставними, тобто в діях ОСОБА_2 не має обставин, які свідчили про наявний умисел щодо якого Позивача введено в оману.

Суд вважає, що Позивач не довела, що помилялася стосовно наслідків правочину та діяла під впливом обману з боку Відповідача, підписуючи договір, а тому вказана обставина є не доведеною. Договір укладено особами, які на час вчинення правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Судом не встановлено, а позивачем не доведено факту навмисного введення її Відповідачем в оману та замовчування обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, а також наявності безпосереднього зв`язку з волевиявленням Позивача щодо укладення договору. Будь-які докази того, що обставина про те, що Відповідач не є фізичною особою -підприємцем суттєво вплинула на укладений між сторонами договір, суду не надано.

Відповідач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, укладеним між сторонами 27 липня 2018 року щодо монтажу та гарантійного обслуговування металевих ролетів.

Суд вважає, що позов ґрунтується на незадоволенні Позивача якістю виконаної роботи Відповідачем, що є підставою для звернення до суду з іншим предметом позову.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту обману її ОСОБА_2 під час укладення оспорюваного нею договору, у той час як наявність умислу в діях Відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення збитків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.