№ 336/6502/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 14 квітня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакомка 2010» про визнання звільнення не законним, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до ТОВ «Лакомка 2010», в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ «про звільнення ОСОБА_1 » 117-к- від 01.10.2020 року ТОВ «Лакомка 2010», поновити його на посаді заступника директора-розпорядника та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивував тим, що під час перебування на посаді заступника директора-розпорядника ТОВ «Лакомка 2010», позивач жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності, сумлінно виконував посадові обов`язки та додаткові вказівки від керівництва. З січня 2020 року, у зв`язку із протиріччями щодо ведення бізнесу, на погляд подальшого розвитку підприємства, порядку розподілу фінансів на підприємстві у позивача виникали конфліктні ситуації та непорозуміння з керівництвом ТОВ «Лакомка 2010». Це знаходило відображення у прискіпливому ставленні до позивача як директора-розпорядника ТОВ «Лакомка 2010», примушування до виконання доручень, які не входили в посадові обов`язки директора-розпорядника, відмови у фінансуванні запропонованих позивачем проектів, ігнорування раціоналізаторських пропозицій та ін.

З лютого 2020 року позивача неодноразово попереджали про необхідність звільнення із займаної посади. У разі не згоди із написанням заяви про звільнення за власним бажанням, надсилались абсурдні доручення, які виконати не вдавалось можливим, застосовувались погрозі про притягнення до відповідальності за надумані порушення, погрожували притягненням до кримінальної відповідальності після перевірок та ревізій.

Таким чином, з лютого 2020 року, позивач знаходився під постійним психологічним тиском з боку свого безпосереднього керівництва, що виражалось в прискіпливому ставленні до виконуваних позивачем обов`язків і доручень, систематичним залякуваннями, погрозами та безпідставними переслідуваннями, постійними ультимативними вимогами «мирно звільнити місце» написавши заяву про розірвання трудового договору з власної ініціативи.

Не витримавши психологічного тиску, позивач 01.09.2020 року написав заяву про звільнення з посади заступника директора-розпорядника ТОВ «Лакомка 2010» на підставі п.1 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю, за угодою сторін з 01.10.2020 року.

Усвідомивши зміст та наслідки написаної заяви про звільнення, позивачем була написана заява про відкликання первісної заяви про звільнення, яка була здана до канцелярії ТОВ «Лакомка 2010» 29.09.2020 року за вхідним номером №42.

Позивач повідомляв керівництво про відкликання заяви про звільнення, вихід на роботу після 01.10.2020 року, однак дані доводи залишились поза увагою.

Трудову книжку та наказ про звільнення для ознайомлення позивачеві ніхто не надав, замість цього був складений акт про відмову від отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення за відсутності позивача.

З метою встановлення обставин справи, з метою з`ясування факту перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Лакомка 2010», на адресу відповідача був надісланий адвокатський запит з вимогами надати наступну інформацію:

1.Надати інформацію чи перебуває на день звернення (02.10.2020) ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «Лакомка 2010»?

2.У разі наявності прийнятих рішень щодо звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора-розпорядника ТОВ «Лакомка 2010», просимо надати копії відповідних документів та повідомити дату їх прийняття;

3.Надати інформацію про ознайомлення з відповідним рішеннями (наказами) ОСОБА_1 , надати інформацію щодо направлення ОСОБА_1 , копії відповідних документів та трудової книжки;

4.Надати наявні копії листування між ТОВ «Лакомка 2010» та ОСОБА_1 з приводу його звільнення з посади ТОВ «Лакомка 2010»

Згідно листа за вих. №237 від 09.10.2020 року, отриманого на адресу адвокатського об`єднання «Юридична компанія Черкашина» 22.10.2020 року встановлено, що позивача звільнено з займаної посади 01.10.2020 року на підставі - «за угодою сторін», п. ст. 36КзпП.

До листа-відповіді на адвокатський запит додавалась копія заяви про звільнення від 01.09.2020р., копія наказу про припинення трудового договору №117-к від 01.10.2020р., копія акту б/н від 01.10.2020р., про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, копія листа №221 від 01.10.2020р., з копіями розрахункових листів за вересень та жовтень 2020р., копія квитанції про відправлення та опису вкладення, копія квитанції про повернення листа.

Отримавши відповідь на адвокатський запит, позивач ознайомився з копією наказу про звільнення. До цього часу ніяких листів від відповідача він не отримував, про існування наказу про звільнення дізнався лише із зазначеного листа-відповіді на запит, трудову книжку не отримував і ніхто позивача не викликав для отримання та ознайомлення з відповідними документами.

Позивач вважає, що дії відповідача у справі щодо звільнення ОСОБА_1 є незаконними, наказ «про припинення трудового договору (контракту)» №117-к- від 01.10.2020 незаконним, а ОСОБА_1 повинен бути поновлений на посаді.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

14.12.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому зазначено, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Позивач був прийнятий на посаду менеджера по збуту (наказ №2к від 01.06.2010). Наказом №143-к від 03.09.2018 позивача було переведено на посаду заступника директора-розпорядника.

01.09.2020 року позивач власноруч з власної волі написав заяву про звільнення 01.10.2020 року за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Наказом від 30.09.2020 №117-к про припинення трудового договору (контракту) позивача було звільнено з 01.10.2020 року з посади заступника директора-розпорядника на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вважає ствердження позивача про протиріччя, непорозуміння, постійний психологічний тиск необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами. 06.04.2000 позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець номер запису: 0002655,що підтверджується витягом з ЄДР. У вересні 2020 року ТОВ «Лакомка 2010» повернуло позивачеві обладнання, яке орендувала у позивача і позивач зайнявся організацією власного бізнесу, у зв`язку з чим особисто ініціював своє звільнення та звернувся із заявою про звільнення з ТОВ «Лакомка2010» на підставі ч. 1 ст 36 КЗпП України за згодою сторін. Саме домовленість роботодавця і працівника про звільнення за згодою сторін спростовує тезу позивача про так званий психологічний тиск.

Крім того, позивач в день звільнення 01.10.2020 року працював, проте від ознайомлення з наказом та від отримання трудової книжки відмовився, про що свідчить акт б/н від 01.10.2020 р. про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки та відеозапис. Відеозапис від 01.10.2020 року підтверджує знаходження позивача у відділі кадрів ТОВ «Лакомка 2010» для ознайомлення з наказом про звільнення та вручення трудової книжки, що спростовує доводи «про незнання щодо звільнення».

Так, ОСОБА_1 відмовився від підписання наказу про звільненя, стосовно трудової книжки дослівно сказав: «трудовая книжка пусть у вас остается и будете платить неустойку».

Оскільки Інструкцією не передбачений випадок відмови працівника від отримання трудової книжки, до спірних правовідносин слід застосовувати п.4.2. Інструкції, де зазначено, що власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

В день звільнення позивача - 01.10.2020 року, ТОВ «Лакомка 2010» було направлено на адресу реєстрації місця проживання позивача рекомендований лист №221 із запрошенням з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки у будь-який зручний час з понеділка по п`ятницю з 8-00 до 15-00 години.

Також позивача було повідомлено про нараховані та виплачені суми заробітної плати компенсації за невикористану відпустку з розрахунковими листами за вересень-жовтень 2020 року.

У подальшому, ТОВ «Лакомка 2010» запрошувало позивача для отримання трудової книжки листами №223 від 06.10.2020, №256 від 30.10.2020. Позивачем отримано особисто лист №256 від 30.10.2020 року, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомлені про вручення. Від отримання листів від 01.10.2020 №221 та від 06.10.2020 №223 позивач відмовився про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомлені про вручення.

Отже, доводи позивача про невручення трудової книжки спростовуються вищенаведеним. Таким чином відповідачем виконаний порядок вручення трудової книжки, проте позивач умисно її не отримав станом на день подання відзиву.

01.10.2020 - в день звільнення, позивачу було перераховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 10628,25 грн., що підтверджується банківською випискою. Позивач не виходив на роботу з 02.10.2020, оскільки достовірно знав, що звільнений з роботи. Також позивач саме 01.10.2020 отримав від ТОВ «Лакомка 2010» грошові кошти - заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, хоча згідно колективного договору заробітна плата виплачується 5 та 20 числа відповідного місяця. Таким чином, позивач достовірно знав про звільнення та відповідачем виконанні вимоги ст. 47 КЗпП України щодо розрахунку з працівником в день звільнення.

Позивач 01.09.2020 року написав заяву про звільнення з посади заступника директора-розпорядника ТОВ «Лакомка 2010» на підставі п.1 ч. ст.36 КЗпП, за згодою сторін з 01.10.2020 року.

28.09.2020 позивачем була написана заява про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, яка була здана до канцелярії ТОВ «Лакомка 2010» 29.02.2020 року за вхідним номером №42. Отже, позивачем заява про відкликання первісної заяви про звільнення за згодою сторін не відкликалась. Таким чином, будь якого анулювання домовленості сторін про розірвання трудового договору (контракту) між сторонами взагалі не відбулось, оскільки заява про звільнення за власним бажанням позивачем не подавалась.

Вважає доведеними існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Таким чином, заява позивача не вважається відкликаною, оскільки відсутня згода відповідача. Звільнення позивача проведено із дотриманням вимог КЗпП України і підстави для визнання незаконним та скасування наказу «про звільнення ОСОБА_1 » №117-к- від 01.10.2020 року ТОВ «Лакомка 2010», поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора-розпорядника ТОВ «Лакомка 2010», стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відсутні.

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду менеджера по збуту, що підтверджується наказом №2к від 01.06.2010. Наказом №143-к від 03.09.2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника директора-розпорядника.

01.09.2020 року ОСОБА_1 позивачу було подано заяву про звільнення за згодою сторін з 01.10.2020 року.

28.09.2020 року ОСОБА_1 подав позивачу заяву про відкликання раніше поданої заяви про звільнення за власним бажанням з 01.10.2020 року.

Наказом №117-к- ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора-розпорядника за його заявою - згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

З вищезазначеним наказом позивача було ознайомлено, однак від підпису відмовився, про що було складено акт б/н від 01.10.2020 року.

Частиною З ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до витягу з ЄДР, позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець 06.04.2000 року, номер запису 0002655. У вересні 2020 року ТОВ «Лакомка 2010» повернуло позивачеві обладнання, яке орендувало у позивача, що підтверджується Актом прийому-передачі (повернення) від 01.09.2020 року.

З наведеного вбачається, що належних, допустимих, достовірних, та достатніх доказів щодо протиріч, непорозумінь, постійного психологічного тиску суду не надано. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач особисто ініціював своє звільнення та звернувся із заявою про звільнення з ТОВ «Лакомка 2010» на підставі. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода була оформлена між сторонами шляхом подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення - 01 жовтня 2019 року та згоди відповідача на його звільнення шляхом видачі відповідного наказу.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суд з`ясовує: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також вказано у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16, на якій акцентовано увагу в касаційних скаргах.

Жодних доказів того, що позивач відкликав власну заяву про його звільнення за згодою сторін з 01.10.2020 року суду надано не було.

З урахуванням вищевикладеного та виходячи зі встановлених обставин, справи суд приходить до висновку про доведеність існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, отже, звільнення ОСОБА_1 проведено із дотриманням вимог КЗпП України.

Суд критично ставиться до доводів позивача, щодо порушення норм трудового законодавства, а саме щодо того, що відповідач не ознайомив позивача з наказом про звільнення та не видав (надіслав) трудову книжку, що зумовило проблеми у подальшому працевлаштуванні.

Відповідно до частин першої та другої статі 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Порядок видачі трудових книжок, зокрема порядок їх видачі регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. Оскільки Інструкцією не передбачений випадок відмови працівника від отримання трудової книжки, до спірних правовідносин слід застосовувати п.4.2 Інструкції, де зазначено, що власник або уповноважений ним орган в цей день (день звільнення) надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Суд приймає до уваги відео від 01.10.2020 року, надане відповідачем, на якому зафіксована відмова позивача від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Крім того відповідно до матеріалів справи, в день звільнення позивача, ТОВ «Лакомка 2010» було направлено на адресу реєстрації місця проживання позивача рекомендований лист №221 із запрошенням з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки у будь-який зручний час з понеділка по п`ятницю з 8-00 до 15-00 години. Позивача було повідомлено про нараховані та виплачені суми заробітної плати компенсації за невикористану відпустку з розрахунковими листами за вересень-жовтень 2020 року.

У подальшому, ТОВ «Лакомка 2010» запрошувало позивача для отримання трудової книжки листами №223 від 06.10.2020, №256 від 30.10.2020. Позивачем особисто отримано лист №256 від 30.10.2020 року, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення. Відповідно до довідки про причини повернення/досилання позивач відмовився від отримання листів від 01.10.2020 №221 та від 06.10.2020 №223, тому суд робить висновок про свідоме ухилення позивача від отримання трудової книжки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259,263-265,268, 274-279 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакомка 2010» про визнання звільнення не законним, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін