Справа № 171/72/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" квітня 2021 р. м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кодрян Л.І.
за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що відповідач є його рідним братом. Місце проживання відповідача зареєстроване в його житловому будинку, де на теперішній час позивач проживає разом зі своєю сім`єю. Зазначає, що відповідач з жовтня 2014 року не проживає в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей у будинку немає і взагалі даним житловим будинком не цікавиться та не користується. На теперішній час відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації та зареєструватися за фактичним місцем проживання
За вищенаведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним житлом.
Позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача ОСОБА_3 надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив до суду не подав.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку, з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.8).
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2019 року ОСОБА_1 успадкував майно свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
З довідки виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради №12 від 11.01.2021 року встановлено, що у вищезазначеному будинку разом з позивачем зареєстрований: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).
З акту депутатського обстеження від 18.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2014 року по даний час (а.с.19).
З акту депутатського обстеження від 11.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2014 року по даний час (а.с.20).
З інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 08.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 353, виданий 07.05.2019 року (а.с.34-35).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , але фактично в зазначеному будинку не проживає.
На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у його будинку.
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5, 12, 13, 76-82, 89,141,258-259,264-265,273,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15.04.2021 року.

СуддяЛ. І. Кодрян