Справа № 585/579/21
Номер провадження 2/585/439/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Роменський завод продтоварів» з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкодита просить: 1) стягнути з відповідача на її користь 25838,96 грн. заборгованості по заробітній платі, 25032 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 908 грн. судового збору та 1400 грн. у відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката з підготування позовної заяви.В обґрунтування позову вказала, що з 16 серпня 2018 р. працювала на посаді укладальника - пакувальника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів». Наказом № 80/к від 10.12.2020 р. її звільнено з роботи з 10 грудня 2020 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. У видачі довідки про розмір заборгованості з виплати всіх сум, що належать їй від підприємства та які мали бути виплачені в день звільнення, відповідач відмовляє, тому вона змушена визначити розмір заборгованості самостійно, на підставі відомостей про заробітну плату, які містяться в розрахункових листках за період вересень-листопад-грудень 2020р. Відповідно до розрахункового листка, виданого ТОВ «РЗП» у грудні 2020 р., загальний борг за підприємством перед нею становить 25638, 96 грн. Таким чином, на даний час розмір заборгованості по заробітній платі ТОВ «РЗП» перед нею становить - 25638, 96 грн.У вересні 2020 року вона відпрацювала 13 робочих днів і їй була нарахована заробітна плата в розмірі - 5179,40 грн., у листопаді 2020 р. відпрацювала 18 робочих днів і їй була нарахована заробітна плата в розмірі - 8678,00 грн. Середньоденна заробітна плата за два повні місяці роботи (вересень-листопад 2020 р.) становить 447 грн. (( 5179,40 +8678,00):31 = 447). Станом на 01.03.2021 р. розрахунок з нею затриманий на 56 робочих днів (грудень 2020 р - 15 днів, січень 2021 р. - 21 день, лютий 2021р. - 20 днів). Середній заробіток за весь період затримки розрахунку станом на 01.03.2021 р. становить 25032 грн.( 447x56=25032). Вважає, що остаточний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку має визначатись на день постановлення рішення суду в цій справі відповідно до положень ст. 117 КЗпП України. Невиплата з вини відповідача у встановлені строки заробітної плати та затримка розрахунку при звільнені свідчить про порушення її законних прав, гарантованих трудовим законодавством. Такі порушення призвели до її моральних страждань, які полягають в усвідомленні фактів порушення законних прав та інтересів щодо отримання у встановлені строки зароблених коштів. Затримка виплат заробітної плати та остаточного розрахунку призвели до погіршення стану здоров`я та втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки з вини відповідача вона позбавлена достатніх засобів до існування. Окрім цього, вона змушена звертатись за юридичною допомогою до адвоката, до суду, тратити на це особистий час та кошти. З врахуванням характеру та тривалості моральних страждань оцінила заподіяну їй моральну шкоду в 2000 грн. Понесені нею витрати становлять 1400 грн., які складаються з витрат на надання правничої допомоги з підготування позовної заяви до суду, та 908 грн. судового збору.

Ухвалою судді від 02 березня 2021 року провадження у справі відкрито і, на підставі п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, яка має імперативний характер, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначене на 11 годину 30 хвилин 5 квітня 2021 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала і просила задоволити. Підтримала обґрунтування вказані в позовній заяві. Суду пояснила, що вона в день звільнення не працювала, а про виплату заробітку писала у заяві про звільнення. Цієї заяви у неї немає. Яким чином визначено розмір заробітку за час затримки розрахунку вона пояснити не може. Саме такий розмір моральної шкоди визначила тому, що вони працювали, робили всю роботу, а їм не виплатили заробітну плату, вона усно зверталася за виплатою, але виплати не було. Відповідач - ТОВ «Роменський завод продтоварів» в судове засідання явку представника не забезпечило. 5 квітня 2021 року до суду надійшов відзив ТОВ «Роменський завод продтоварів» в якому відповідач просить: 1. Поновити строк для надання відзиву на позов ОСОБА_1 . 2. Відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 3. У разі задоволення позовних вимог - зменшити розмір витрат на правничу допомогу та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Зазначає що ухвалу суду отримав 16 березня 2021 року. Підставою поновлення строку вказує наявність на підприємстві випадків захворювання у зв`язку з чим не було можливості своєчасно надати відзив.

Вирішуючи питання залучення до матеріалів справи даного відзиву з додатками, суд, протокольною ухвалою відмовив у прийнятті їх до розгляду, через порушення відповідачем вимог ч.9 ст. 83 ЦКПК України, оскільки до відзиву не додано доказів на підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вони з ОСОБА_1 разом працювали, в неї така ж ситуація з виплатою заробітку. Вони працювали і їм не виплатили заробітну плату.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16 серпня 2018 р. прийнята на посаду укладальника - пакувальника в ТОВ «Роменський завод продтоварів». 10 грудня 2020 року згідно наказу № 80/к від 10.12.2020 р. ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджено копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахункових листків, ОСОБА_1 за вересень місяць нараховано 5179,40 грн., за листопада - 8678,00 грн., за грудень - 11 645,02 грн.

26 лютого 2021 року між адвокатом Менько Д.Д. (адвокат) і ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу в підготуванні позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Роменський завод Продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі , середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Розмір гонорару визначається за домовленістю сторін і становить 1400 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 9 від 26.02.2021 року адвокатом Менько Д.Д. прийнято від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги 1400 грн.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці", вказав на те, що ця сума підлягає стягненню у випадках наявності вини підприємства та якщо роботодавець не доведе відсутності своєї вини у несвоєчасній виплаті.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З ч.4 ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів», на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, моральну шкоду та судові витрати.

Такий висновок суду склався на тій підставі, що позивачем доведено, що вона працювала у відповідача і не отримала повного розрахунку при звільненні. Крім цього з матеріалів справи вбачається, що в період коли позивач працювала, мали місце систематичні затримки виплати заробітку. Також судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано їй моральної шкоди, оскільки позивач була позбавлена можливості користуватися своєю власністю і задовольняти необхідні життєві потреби.

Внаслідок порушення відповідачем прав ОСОБА_1 , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн. моральної шкоди.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на її користь середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано належних доказів, що вона в день звільнення працювала і зверталася до ТОВ «Роменський завод продтоварів» з вимогою провести розрахунок при звільненні.

Окрім того з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме: 908,00 грн. судового збору та 1400,00 грн. витрат по оплаті послуг адвоката, які підтверджені належними і допустими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.116 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів», КОД , на користь ОСОБА_1 двадцять п`ять тисяч шістсот тридцять вісім гривень дев`яносто шість копійок (25638,96 грн.) заборгованості по заробітній платі, дві тисячі (2000) гривень моральної шкоди та дві тисячі триста вісім (2308) гривень судових витрат.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга