Справа № 932/8432/20
Провадження № 2/932/3600/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 02 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем станом на 30.04.2020 року у розмірі 45 075, 90 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9389,44 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 31734, 22 грн., нарахованою пенею у розмірі 2452, 24 грн., заборгованості за нарахованою комісією у розмірі 1500, 00 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 075, 90 грн., а також 2 102 грн. 00 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

26 жовтня 2020 року недоліки було усунуто позивачем.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю ОСОБА_2 було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 р., справу було передано в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2021 року, позовна заява АТ КБ «Приватбанк» прийнята до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

19.01.2021 р. відповідач подала до суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 р. заява ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залишена без задоволення, продовжено строк на подання відзиву по справі до 22 лютого 2021 р. включно.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи, повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позов та просить суд слухати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог, посилаючись, на те, що докази, які додані до позовної заяви, не засвідчені належним чином, позовна заява підписана неуповноваженою особою. Крім того, позивач вже звертався до суду з позовними вимогами про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки є рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 21.10.2013 р. про стягнення цієї заборгованості, проте в подальшому назване рішення було скасовано ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 р. Також вказує, що дійсно зверталась до позивача з приводу отримання кредитної картки, однак це було 27.05.2008 р., а не 02.06.2008 р. як помилково стверджує позивач, і дата відкриття карткового рахунку 02.06.2008 р. не співпадає з довідкою про видані картки. Також зазначає, що анкета - заява не свідчить про укладення кредитного договору, а сам факт підписання анкети-заяви не вказує про безумовне ознайомлення клієнта з правилами та Умовами надання банківських послуг.

Відповідно до договору кредитна картка була надана відповідачу 18.06.2008, з терміном її дії до 30.06.2011 року, і ця картка не перевипускалась, однак позивач безпідставно змінював кредитний ліміт поза межами дії картки, а саме 19.08.2015 р., 07.11.2019 р. Відповідач періодично вносила кошти на кредитну картку, в рахунок погашення заборгованості. Останній платіж було здійснено 14.08.2009 р., після чого були припинені відносини з банком. На думку відповідача, банком було пропущено строк звернення до суду відносно стягнення заборгованості як за тілом кредиту, так і штрафами, пенею, оскільки банк реалізував право на дострокове стягнення всієї суми боргу, коли звернувся до третейського суду, і з цього моменту почався відлік строк позовної давності. Звернення до суду з цим позовом було лише 21.07.2020 р., що свідчить про пропуск позовної давності. Просить суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю, застосувати позовну давність до даних правовідносин.

Позивачем було надано до суду відповідь на відзив, в якому вказано, що ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, і остання є такою, що ознайомилась із умовами та правилами надання банківських послуг. Підписавши заяву Банк та клієнт зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а заява про приєднання до цих Умов, правил, Тарифів, що розташовані на офіційному сайті Приватбанку, складають договір про надання банківських послуг. За твердженням позивача, всі додатки до позовної заяви засвідчені належним чином, підписані службовими особами банку, є належними та допустимими доказами по справі. Додана до матеріалів справи анкета - заява від 27 травня 2008 року, містить всі істотні умови та інформацію щодо умов кредитування, містить персональні дані відповідача, власноручно підписана ОСОБА_1 . Розрахунок заборгованості є обґрунтованим, і відповідачем не спростований належними доказами. Кредитні зобов`язання на даний час не виконанні з боку ОСОБА_1 і не прийняті кредитором. Також вказують, що кредитний ліміт по картці збільшувався правомірно, всі документи, які долучені в якості доказів, відповідають вимогам державного стандарту, повноваження представників підтверджено належними документами. Посилання на важкий матеріальний стан відповідача не повинно братись до уваги, а позовна давність не є пропущеною, оскільки відповідно до умов п. 1.1.7.31 Договору, позовна давність збільшена за домовленістю сторін до 50 років. За цих підстав позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 27.05.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 12 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.04.2020 р., заборгованість за кредитним договором становить 45 075, 90 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9 389, 44 грн., за нарахованими відсотками 31 734, 22 грн., пеня у розмірі 2 452, 24 грн., комісія у розмірі 1500, 00 грн.

Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Поняття кредитного договору визначено у ст. 1054 ЦК України. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Як вбачається із заяви-анкети від 27 травня 2008 року, яка підписана відповідачем, остання містить лише розмір встановленого кредитного ліміту (12000 грн.) та розмір базової процентної ставки за кредитним лімітом (2.5% в місяць, що нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів в році). Інших істотних умов кредитування, зокрема, розміру та порядку нарахування неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, порядок нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту, анкета-заява не має. Натомість є посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомилась відповідач шляхом підписання заяви-анкети.

Проте ані сама заява-анкета, ані інші матеріали справи, не містять доказів того, які саме Умови, Правила і Тарифи банку розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойку (пеня), у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шяхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу, мають певну формалізацію.

На переконання суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява від 27.05.2008 р., копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови кредитного договору від 27.05.2008 р. в частині своєчасної сплати кредитних коштів, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 389, 44 грн.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язки із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підставі цього, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 389, 44 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в заяві-анкеті від 27.05.2008 р. зазначена базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору, яка становить 2.5% в місяць, виходячи із розрахунку 360 днів у році. Отже, процента ставка по кредиту встановлена у розмірі 30% річних на поточну заборгованість та 60% на прострочену заборгованість.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна Gold - клуб» також вбачається, що базова процента ставка по кредиту складає 2.5%.

З названими документами відповідач була ознайомлена та обізнана, про що свідчить її особистий підпис на заяві-анкеті та довідці про умови кредитування, тому суд приходить до висновку про те, що відповідач належним чином була повідомлена про розмір процентної ставки за кредитним лімітом, тому проценти за користування кредитними коштами піддягають стягненню з відповідача.

Водночас право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, зокрема, у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Тобто право нараховувати проценти припиняється або з моменту дострокового пред`явлення вимоги, або із закінченням строку кредитування.

Відповідно до довідки про видані ОСОБА_1 кредитні картки, видно, що відповідачу була видана картка № НОМЕР_1 з терміном її дії до 06/11, тобто до 30.06.2011 р. Зазначена картка не перевипускалась.

В заяві - анкеті від 27.05.2008 р. вказано, що строк дії кредитного ліміту збігається зі строком дії картки. Отже, строком кредитування в даному випадку є період з моменту відкриття карткового рахунку до останнього дня дії кредитної картки, а саме до 30.06.2011 р. З цього часу припиняється право позивача нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Таким чином, відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача за період з 20.07.2008 р. по 30.06.2011 р. у розмірі 6 958, 67 грн.

Разом із тим, у довідці про умови кредитування відсутня інформація про розмір пені, комісії, а оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку - не є складовою кредитного договору, то у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 2452, 24 грн. та комісії у розмірі 1500, 00 грн., слід відмовити.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його часткового задоволення та стягнення з ОСОБА_1 на корись АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 389, 44 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 6 958, 67 грн.

Поряд з цим, суд відхиляє аргументи відповідача про безпідставну зміну кредитного ліміту по картці, оскільки згідно п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, банку надано право самостійно змінювати Тарифи та інші умови обслуговування карткових рахунків. Встановлення кредитного ліміту на картку здійснюється за результатами аналізу платоспроможності та доходів відповідача, тому коли відповідач перестала виконувати свої зобов`язання, позивач 07.11.2019 р. змінив кредитний ліміт на 0, 00 грн., що підтверджено довідкою про зміну умов кредитування.

Посилання відповідача на те, що банк звернувся до Третейського суду, а отже достроково реалізував своє право вимоги, суд не бере до уваги, оскільки таке рішення третейського суду було в подальшому скасовано. Інші доводи відповідача не спростовують висновків суду.

Що стосується клопотання відповідача про застосування позовної даності, суд відзначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Розділом 3 Умов та правил надання банківських послуг визначено строк дії карти, згідно з яким карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до п. 3.1.1. Умов, строк дії Картки вказаний на лицьовій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. За закінченням строку дії відповідна Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Банком клієнту нової картки з новим строком дії), по зверненню клієнта в Банк, згідно діючим тарифам (п. 3.1.3. Умов).

Згідно довідки, виданої позивачем, строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 визначено до червня 2011 року. Останній платіж, як стверджує відповідач, нею було здійснено 14.08.2009 р., проте з розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж, який спрямовувався на погашення кредиту, проведено 24.01.2017 р.

При вирішенні спору суд виходить з того, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно матеріалів справи, відповідачкою протягом періоду з 06.04.2016 р. по 24.01.2017 р. вживались спроби щодо сплати наявної заборгованості, що видно в графі «Сума погашення за наданим кредитом» розрахунку заборгованості. Наведене свідчить про те, що відбулось переривання строку позовної давності.

З урахуванням того, що останній платіж по кредиту був здійснений 24.01.2017 р., банк мав право звернутися до суду протягом трьох років з цієї події, а саме до 24.01.2020 р., проте звернення до суду відбулось 21.07.2020 р., що свідчить про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Суд відхиляє аргумент позивача про те, що строк позовної давності відповідно до п. 1.1.7.31. Умов, було збільшено до 50 років, оскільки Умови та правила банківських послуг не є складовою кредитного договору, і в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач надала свою згоду на збільшення строку позовної давності та була ознайомлена із таким збільшенням цього строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, відмова у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, є самостійною підставою, яка застосовується лише до обґрунтованого позову. Якщо позов є необгрунтованим, суд має відмовити у його задоволенні лише з цієї підстави.

Ураховуючи, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, проте позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, заяв про поновлення пропущеного строку позовної давності не надходило, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 необхідно відмовити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення кредитної заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 30 днів з дня отримання ними копії рішення.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, або через 30 днів з дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.А. Кондрашов