ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 623/469/20

Провадження № 22-ц/818/17/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з рогляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.,Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа: Служба у справах дітей Ізюмської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Ізюмської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні позивача з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити ОСОБА_1 порядок спілкування з донькою, та участі у її вихованні, за наступним графіком:

Систематичні побачення дитини з батьком, в такі дні у шкільний період з 01.09.2020 року:

-Кожної середи, п`ятниці з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без присутності матері;

-Кожної суботи та неділі з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. без присутності матері;

-Чотири доби поспіль, протягом осінніх та весняних канікул забирати доньку з дому особисто до позивача, за місцем його проживання без присутності матері;

-З 01 січня по 08 січня, протягом зимових канікул, починаючи з 01.01.2021 року, забирати доньку до позивача до дому, за місцем його проживання без супроводу матері;

-Спільний відпочинок з 15 червня по 31 липня, починаючи з 01.01.2021 року, в літній період без супроводу матері.

2). У випадку хвороби доньки, встановлений графік побачень дитини з батьком зміщується на відповідну кількість днів хвороби дитини. У випадку хвороби доньки позивач має право відвідувати дитину без обмежень за місцем її проживання, протягом всього періоду лікування, а також мати безперешкодний доступ до закладів охорони здоров`я, в яких проходить медичне обстеження або лікування донька, та до медичної документації доньки.

3). Необмежене спілкування з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.

4). Необмежений доступ до інформації щодо розвитку доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від дошкільних та шкільних закладів, в яких вона перебуває на вихованні та навчанні.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі не перебував, на даний момент фактичних шлюбних стосунків не підтримують. Зазначає, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а. .с 12).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2015 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки, які позивач добровільно сплачує.

Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 23.09.2015 року за № 0470 встановлено порядок побачень між позивачем та його малолітньою донькою ОСОБА_3 , щосереди з 10.00 до 13.00 та щонеділі з 10.00 до 13.00 за попередньою домовленістю з матір`ю, зі збереженням звичайного для дитини режиму дня, з урахуванням стану здоров`я дитини.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.08.2018 року місце проживання малолітньої ОСОБА_3 було визначено з матір`ю. Отже позивач вважає, що його право на спілкування з рідною дитиною та право на участь у її вихованні є порушеним, так як відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою.

У позові пояснює, що за домовленістю з відповідачем, 04.05.2017 року позивач разом із спільною дитиною ОСОБА_3 виїхав із м. Ізюм до м. Києва для проведення медичного дослідження, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. Завдяки зусиллям та турботі батька самопочуття дитини нормалізувалось. 21 травня 2018, зі слів позивача, ОСОБА_2 разом із групою осіб у кількості 8 чоловіків у м. Києві силою відібрали у позивача малолітню доньку ОСОБА_3 , про що позивачем було подану відповідну заяву про вчинення кримінального правопорушення до Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві.

У позові просить суд звернути увагу на те, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Вважає, що має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини, право на спілкування зі своєю донькою та право на її виховання.

У суді першої інстанції відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та визначити його участь у спілкуванні з донькою у такий спосіб: субота, неділя кожного тижня на місяць з 10 до 18 години у присутності матері за місцем реєстрації матері.

В обґрунтування посилається на те, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав доказів, при цьому зміст позовних вимог вказує на те, що позивач не враховує графік життя дитини. ОСОБА_1 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у її вихованні, не спілкується належним чином з донькою. Побачення дитини з батьком без присутності матері, за графіком, який позивач сформував у позовних вимогах - суперечить інтересам дитини, негативно впливає на її розвиток та перешкоджає нормальному вихованню дитини. Окрім цього, часті зустрічі дитини з батьком не є бажаними до усунення психологічних проблем у дитини, які були зумовлені поведінкою батька по відношенню до матері дитини та самої дитини.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні позивача з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено ОСОБА_1 порядок спілкування з донькою, та участі у її вихованні, за наступним графіком:

Систематичні побачення дитини з батьком, в такі дні у шкільний період з 01.09.2020 року:

-Кожної п`ятниці з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері;

-Кожної суботи та неділі з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері;

-Чотири доби поспіль, протягом весняних канікул забирати доньку з дому особисто до позивача, за місцем проживання батька у присутності матері;

-Спільний відпочинок з 01 липня по 15 липня, починаючи з 01.01.2021 року, в літній період у супроводі матері.

Стягнуно з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що спілкування позивача з дочкою перешкоджає її нормальному розвиткові. Фактичні обставини справи свідчать про те, що батько та дитина прагнуть спілкування. У зв`язку з цим запропонований органом опіки та піклування графік зустрічей батька з донькою, суд вважає недостатнім для спілкування дитини з батьком та не буде сприяти повноцінному відновленню взаємовідносин між ними. З метою налагодження взаємовідносин перш за все між батьками дитини щодо питань її виховання, реального виконання сторонами досягнутих домовленостей, що позитивно вплине на психологічний стан доньки, що і є головою метою батьків, з урахуванням віку, та усвідомлення ролі кожного з батьків у його житті, що в свою чергу і нормалізує спілкування з батьком, суд визначив більш досконалий графік спілкування. Крім того, суд врахував, що позивач у минулому здійснював дії щодо неповернення дитини, тому зауважив у рішенні, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися тільки у присутності матері.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним.

В апеляційній скарзі позивач заперечує проти того, щоб зустрічі з дитиною відбувались за присутності матері. Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні викладає суперечливі тези, а саме спочатку вказує, що ОСОБА_1 ніяких кримінальних порушень не вчинялось, в тому числі щодо неповернення дитини, але у той же час зазначає, що позивач у минулому здійснював дії щодо неповернення малолітньої дитини. Вважає, що такі твердження суду безпідставні, адже відсутні будь - які докази, які б свідчили про такі протиправні події.

Цитуючи положення ч. 2 ст. 159 СК України, якими передбачено, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи, зазначає, що суд в своєму рішенні не обґрунтував яким чином побачення дитини з позивачем та їх спільний відпочинок у супроводі матері впливає саме на інтереси дитини.

Позивач у скарзі посилається на норми матеріального права, які регулюють сімейні відносини, зокрема батьків та дітей, та вказує, що батько дитини має такі ж самі права щодо своєї дитини як і її мати, тобто батько також так і мати має право на проведення часу зі своєю дитиною без присутності матері.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано відсутність належних та допустимих доказів негативного впливу батька на розвиток дитини, не взято до уваги той факт, що між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, тому спільні зустрічі за постійної присутності матері дитини не призведуть до відновлення теплих стосунків між батьком та дитиною, а також не забезпечать нормальний психологічний стан дитини.

Відповідач подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування посилається на те, що судом враховано значну відстань на якій проживають один від одного батьків, самовільну зміну місця проживання дитини батьком на тривалий час у минулому та систематичне порушення батьком раніше встановленого графіку спілкування з дитиною. Вважає, що судом всебічно з`ясовано обставини та досліджено докази, що мають значення, рішення ухвалено з дотриманням завдань та основних засад цивільного судочинства.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином, матеріали справи містять зворотнє повідомлення, яке свідчить, що останній знав про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач також не з`явилась до суду апеляційної інстанції, участь у розгляді справи приймав її представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області ( а.с.12). Дитина проживає з матір`ю.

Сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька у вихованні дитини у зв`язку з чим між ними виник спір.

Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 16 жовтня 2020 року складеного службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_1 , яка є у власності позивача вбачається, що ОСОБА_1 проживає в однокімнатній квартирі, квартира з усіма комунальними зручностями, облаштована необхідною побутовою технікою, має належні умови для перебування малолітньої дитини. ( а.с.46 том 2).

Із акту обстеження умов проживання позивача, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Бородянської РДА за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що умови проживання задовільні. В будинку зроблено сучасний ремонт, газо -водопостачання в наявності. Кімнати мебльовані, для фізичного та духовного розвитку дитини створені всі необхідні умови ( том 2 а.с.45).

07 серпня 2015 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ( том 1 а.с. 13).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0470 від 23.09.2015 року, було встановлено порядок побачення між ОСОБА_1 та його малолітньою донькою ОСОБА_3 , щосереди з 10-00 до 13-00 години та щонеділі з 10-00 до 13-00 години, за попередньою домовленістю з матір`ю, зі збереженням звичайного для дитини режиму дня, з урахуванням її стану здоров`я. Визначено місце зустрічей за місцем проживання матері. ( том 1 а.с.14).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2018 року встановлено місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 ( том 1 а.с.21-25).

Матеріали справи свідчать, що відповідач зверталась до послуг спеціаліста - психолога, у зв`язку з тим, що через неправомірні дії позивача, вона була позбавлена можливості бачитись з дитиною з травня 2017 року по травень 2018 року, адже ця ситуація травмуючи вплинула як на її емоційний стан, так і на дитину (том 1 а. с. 15-161).

Вирішуючи питання участі позивача у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що спілкування позивача з дочкою перешкоджає її нормальному розвиткові та зауважив у рішенні, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися тільки у присутності матері.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, стосуються саме заперечень проти присутності матері під час спілкування ОСОБА_1 з донькою.

Проте, суд апеляційної інстанції міркує тільки в інтересах дитини та опосередковано бере їх до уваги.

Судова колегія частково погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає доцільним скорегувати формулювання, що стосується факту організації зустрічей у присутності матері, з врахуванням наступного.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 1З акону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

В той же час, як вже було встановлено судом, малолітня донька сторін, тривалий час мешкає окремо від батька, у зв`язку з неприязними відносинами між батьками знаходилась в епіцентрі їх негативних емоцій та зазнала переживань, водночас прив`язана до матері. Батько дитини зазначає, що має намір налагодити його особисте спілкування з донькою.

Крім того, колегія суддів бере до уваги факт того, що дитина (через малолітній вік) не може в повній мірі оцінювати ситуацію, яка склалась, а відтак, потребує додаткової підтримки, в даному випадку, з боку матері, як особи, з якою дитина проживала весь час з народження.

Неприязні відносини між батьками не повинні впливати на життя дитини, навпаки незважаючи на такі відносини батьки повинні докладати зусиль, щоб дитинство їхньої дитини було таким, де б дитина не відчувала того, що вона виховується в неповній сім`ї, де батьки живуть окремо в силу того, що їх життєві шляхи суперечать один одному, щоб дитина відчувала в повній мірі те, що у неї є люблячий її батько, та любляча її матір. Дитина не може бути заручником відносин між батьками. Саме такий підхід у вирішенні цього спору відповідає інтересам дитини, які є пріоритетом над інтересами батьками, що також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

При цьому, суд апеляційної інстанції, з урахуванням зібраних доказів, в тому числі показів свідків, висновку спеціаліста щодо психологічного стану дитини, акту обстеження умов проживання батька дитини, даних щодо стану здоров`я дитини, віку дитини, необхідності та стійкого бажання батька приймати участь у вихованні, дійшов висновку про необхідність встановити графік спілкування батька з дитиною у присутності матері лише до досягнення дитиною восьмирічного віку.

Суд вважає, що протягом року у батька буде достатньо часу, налагодити психоемоційний зв`язок з донькою, проявити себе та зацікавити дитину до продовження спілкування, що позитивно вплине на стосунки дитини з батьком та можливість подальшого спілкування у відсутності матері.

Визначений спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дитини, її віку, стану здоров`я. Цей порядок забезпечує можливість батька повноцінно брати участь у вихованні дитини.

Виходячи з меж розумного балансу дотримання інтересів обох сторін і, перш за все, інтересів дитини, з необхідності дотримання рівності прав батьків у вихованні та спілкуванні із своєю дитиною, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку спілкування "в присутності матері" встановивши порядок спілкування "в присутності матері до досягнення дитиною 8 років".

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року - змінити в частині визначення порядку спілкування "в присутності матері" встановивши порядок спілкування "в присутності матері до досягнення дитиною 8 років".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня набрання постановою законної сили безпосередньо до Верхового Суду в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 14 квітня 2021 року