Провадження № 22-ц/812/422/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Данилової К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу №489/6138/14-ц за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В. у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі ТОВ «Укрдебт Плюс») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2016 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов цього договору позичальник отримав кредит у розмірі 25300 швейцарських франків, який зобов`язався повернути в строк до 23 жовтня 2023 року. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 18 липня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 30125,34 швейцарських франків.

Посилаючись на викладене просив стягнути з відповідача 30125,34 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ станом на 18 липня 2014 року еквівалентно 390744,43 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2020 року здійснено заміну позивача з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «Укрдебет Плюс» (т. 1 а.с. 208-209)

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між сторонами договір був розірваний за рішенням суду, внаслідок чого зобов`язання сторін за цим договором припинилися та вся заборгованість вже стягнута.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, незаконність оскарженого судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи що 24 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року є ПАТ «Дельта Банк», і ОСОБА_2 було укладений Договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами кредитного договору банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 25300 швейцарських франків (в гривневому еквіваленті 101579,00 грн.) на строк не пізніше 23 жовтня 2023 року зі сплатою 7,99 процентів річних з 01 по 10 число кожного місяця (пункти 1.1, 1.2.2, 1.3.1 договору), а позичальник зобов`язався повертати кредит та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах договору, а у випадку невиконання зобов`язань достроково повернути кредит (розділ 4 договору).

Внаслідок неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань, згідно розрахунку позивача, яка відображена в довідці ПАТ «Дельта Банк» від 18 липня 2014 року, станом на дату складання довідки утворилася заборгованість в сумі 30125,34 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ станом на 18 липня 2014 року еквівалентно 390744,43 грн., яка складається із 23685,75 швейцарських франків - заборгованості по тілу кредиту, 6439,56 швейцарських франків - процентів.

Наведену заборгованість ПАТ «Дельта Банк», який набув право вимоги за кредитним договором, просив стягнути з відповідача, звернувшись до суду з позовом 26 серпня 2014 року, а в подальшому судом здійснено заміну позивача на ТОВ «УкрдебетПлюс», в звязку з укладанням договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 листопада 2019 року, за яким в тому числі відступлено право вимоги і за кредитним договором віфд 24 жовтня 2006 року з ОСОБА_2 .

У ході розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що 26 листопада 2008 року Центральним районним судом міста Миколаєва ухвалено заочне рішення по справі № 2-1-7493/2008 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 24 жовтня 2006 року в сумі 25103,56 швейцарських франків (еквівалентно 119585,62 грн.), що утворилася станом на 24 липня 2008 року і складається з заборгованості по кредиту в сумі 23685,75 швейцарських франків (еквівалентно 112831,62 грн.), заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1271,95 швейцарських франків (еквівалентно 6059,18 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 63,35 швейцарських франків (еквівалентно 301,77 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам в сумі 82,51 швейцарських франків (еквівалентно 393,05 грн.).

Вказаним рішенням позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» задоволено. Розірвано кредитний договір №0 від 24 жовтня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 достроково стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 119585,62 грн. та розподілено судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як вбачається із рішення суду, кредитний договір розірвано на підставі наведеної норми на вимогу позивача внаслідок порушення відповідачем істотних умов договору та достроково стягнуто з відповідача всю заборгованість по кредитному договору.

Вказане рішення набрало законної сили, доказів його скасування судом першої інстанції не встановлено.

За положеннями частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, наданим сторонами доказам надав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог. Районний суд правильно зазначив про те, що розірвання в судовому порядку укладеного між сторонами кредитного договору №0 від 24 жовтня 2006 року припинило зобов`язання сторін за цим договором, а таке виключає можливість подальшого нарахування та стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку.

За таких обставин, районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що розірвання кредитного договору припиняє свою дію на майбутнє, проте у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість нараховану за цим договором станом на день його розірвання, не спростовують наведені висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову. Так, у зв`язку із достроковим стягненням за рішенням суду кредитної заборгованості, позичальник дійсно зобов`язаний до виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили, та погашення відповідної заборгованості в добровільному порядку, а в разі примусового виконання судового рішення то у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Кредитор не позбавлений права ініціювання відповідних процедур з додержанням вимог наведеного закону, що виходить за межі предмету розгляду даної справи.

Також в апеляційній скарзі правильно зазначено, що права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання договору забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Проте в даній справі такі вимоги не заявлялися.

Крім цього, в апеляційній скарзі зазначається, що районний суд не звернув увагу, що заборгованість, яка стягнута заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2008 року та заборгованість, яка існувала за кредитним договором на дату розірвання кредитного договору є різною, в зв`язку з чим суд дійшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, однак таке не заслуговує на увагу.

Так, в зазначеному судовому рішенні вказано, що кредитна заборгованість визначена станом на 24 липня 2008 року достроково, тобто в повному розмірі, в зв`язку з чим і розірвано договір. В апеляційній скарзі не наведено будь-якого розрахунку з цього приводу та не зазначено спірний, на думку апелянта період, таке не вбачається і із змісту позовних вимог. Тому таке посилання не може вплинути на наведені висновки суду.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведені обставини, колегією суддів не встановлено порушень норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 12 квітня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова