Номер провадження: 22-ц/813/4957/21
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій він просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №9810 від 28 квітня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», код ЄДРПОУ - 38750239, заборгованості у розмірі 11780 гривень, та заборонити військовій частині № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) виконувати постанову приватного виконавця Клименка Романа Васильовича від 30 червня 2020 року у виконавчому провадженні ВП№622289341 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Зазначена заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що на підставі постанови приватного виконавця Клименка Р.В. від 30.06.2020 року в межах виконавчого провадження ВП№62289341, відкритого за виконавчим написом приватного нотаріуса Колейчика В.В. від 28.04.2020 року, з його доходів щомісячно відраховується 20% грошового забезпечення, яке він отримує у військовій частині № НОМЕР_2 , де проходить службу за контрактом.
Станом на момент подання позову з його грошового забезпечення вже вирахувано 7000 грн., у зв`язку з чим він звернувся до органів поліції із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій.
Заявник зазначає, що з 11780 грн. неіснуючої заборгованості за договором, який він ніколи не підписував, з нього вже стягнуто за 4 місяці 60% суми, вказаної у виконавчому написі. З урахуванням встановлених цивільним процесуальним законом строків розгляду справ та завантаженості судової системи заявник зазначає, що на момент ухвалення судового рішення у даній справі з нього буде вже стягнуто всю суму. Відтак, виконавчий напис нотаріуса, який на думку заявника було вчинено з очевидними грубими порушеннями закону, буде повністю виконаним, що у разі задоволення його позову істотно ускладнить виконання судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, 8), треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 15, напівпідвал 5 під`їзд, оф. 6), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович (м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 31) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.
Не погоджуючись зі вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
В судове засідання, призначене на 01.04.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
17.03.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 9810 від 28 квітня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того суд першої інстанції зазначив, що зупинення стягнення на підставі виконавчого напису є підміною рішення суду та є блокуванням виконавчого провадження.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
З аналізу ст. 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову N 9 від 22.12.2006 р., особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Так, п.6 ч.1ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
В поданій апеляційні скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявну в матеріалах справи постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 30.06.2020 року у виконавчому провадженні № 6228934, відповідно до якої військовою частиною здійснюється утримання грошових коштів старшого солдата ОСОБА_3 . Так, відповідно до п.2 вказаної постанови здійснюється відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків. Таким чином, на думку апелянта, ним доведено факт щомісячного відрахування з його доходів у розмірі 20 % на виконання спірного виконавчого напису.
На вказані посилання ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в поданій апеляційній скарзі апелянт наводить лише припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Враховуючи предмет даних позовних вимог, а саме правомірність здійснення приватним виконавцем виконавчого напису № 9810 від 28.04.2020 року з метою погашення боргу, наявного у ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 622289341, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Крім того апеляційний суд зазначає, що саме лише звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій не є доказом відсутності у заявника заборгованості перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у розмірі 11780 гривень, оскільки саме на підставі вказаної заборгованості приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем був вчинений виконавчий напис в межах виконавчого провадження №622289341 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
На підставі вказаного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, позивачем буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, без розгляду справи по суті та таке зупинення стягнення матиме наслідки блокування виконання виконавчого провадження.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 08.04.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А.Гірняк

С.М. Сегеда