Справа № 362/6590/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5161/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Кравченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Кравченко Л.М., у цивільній справі № 362/6590/19 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії, -

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії. Зазначив, що з 01 серпня 1987 року по 01 жовтня 2008 року він проходив військову службу. З серпня 1992 року він перебував на квартирному обліку. Після переведення на службу до м. Василькова Київської області рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №32 від 23 жовтня 1995 року його з родиною було зараховано на квартирний облік без зазначення дати зарахування, а тому він вважав, що зарахований на квартирний облік з серпня 1992 року. Нещодавно він дізнався, що за обліковими даними відповідача він перебуває на квартирному обліку з 03 березня 1995 року, тобто без врахування попереднього часу перебування на квартирному обліку. Звернувшись до відповідача з заявою про переміщення його з родиною в черзі на квартирний облік з 03 березня 1995 року на серпень 1992 року, рішенням відповідача № 14 від 08 жовтня 2019 року йому було в цьому відмовлено. Вважає таке рішення протиправним, оскільки воно прийнято на підставі Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який втратив чинність ще 06 жовтня 2006 року. Зазначив, що у відповідності до, діючого на момент прийняття оскаржуваного рішення, Наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, датою зарахування його на квартирний облік повинна бути серпень 1992 року. З урахуванням викладеного, просив визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 14 від 08 жовтня 2019 року, затверджене наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 925 від 10 жовтня 2019 року, в частині відмови змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03 березня 1995 року на серпень 1992 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування його з родиною на квартирний облік з серпня 1992 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року позовОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, командир Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що вимогу Наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року про зарахування військовослужбовцям попереднього часу перебування на квартирному обліку, але не раніше, ніж з дня набрання чинності Наказом, тобто з 03 березня 1995 року, поширюються не лише на військовослужбовців, що користуються правом першочергового і позачергового отримання житлових приміщень, а й тих військовослужбовців, які перебувають у загальній черзі. Звертає увагу на те, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №32 від 23 жовтня 1995 року про зарахування позивача з родиною на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 приймалось відповідно до чинного на той момент Наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року.

25 березня 2021 року адвокат Шумило Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів відповідача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що позивачу було протиправно відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на серпень 1992 року, а тому його право підлягає захисту.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у період з 01 серпня 1987 року по 01 жовтня 2008 року проходив військову службу, що вбачається з з послужного списку та витягу із наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 01 жовтня 2008 року № 363 (а.с. 9, 13).

З серпня 1992 року ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку, що підтверджується довідкою № 191 від 20 жовтня 1995 року, виданою Білоцерківською квартирно-експлуатаційною частиною (а.с. 10).

Після переведення на службу до м. Василькова Київської області протокольним рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 32 від 23 жовтня 1995 року ОСОБА_2 з родиною було зараховано на квартирний облік без зазначення дати зарахування (а.с. 11).

Звертаючись з клопотанням про зарахування на квартирний облік, ОСОБА_2 надавав відповідачу довідку від 20 жовтня 1995 року № 191, з якої вбачається дата первинної постановки на квартирний облік - серпень 1992 року.

Дізнавшись про порушення відповідачем його прав, ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про переміщення його з родиною на квартирній черзі з 03 березня 1995 року на серпень 1992 року.

Протокольним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 14 від 08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 було відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на серпень 1992 року та залишено дату зарахування в загальній черзі з 03 березня 1995 року без змін. Оскаржуване рішення було затверджено наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 925 від 10 жовтня 2019 року (а.с. 14, 15).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 . При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачу було протиправно відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на серпень 1992 року, а тому його право підлягає захисту.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтями 34 та 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до п. 3.1 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Згідно із п. 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вперше був зарахований на квартирний облік в серпні 1992 року (а.с. 10).

У зв`язку з переведенням для проходження військової служби до м. Василькова Київської області у 1995 році ОСОБА_2 та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік з 03 березня 1995 року (відповідно до діючого на той момент Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку але не раніше, ніж з 03 березня 1995 року). Однак, вказаний наказ втратив чинність.

Пункт 2 Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 всупереч вимогам статей 38-44 ЖК Української РСР визначає черговість надання жилих приміщень для військовослужбовців не за часом взяття їх на квартирний облік, а за часом набрання чинності цим наказом.

Таке обмеження, порушує право позивача, як військовослужбовця і громадянина на житло, передбачене ст. 47 Конституції України, за умовами якої кожен має право на житло.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вказаний наказ втратив чинність та оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року в справі №362/4273/17 (провадження № 61-2012св18), від 27 вересня 2018 року в справі №362/4307/17 (провадження № 61-7396св18), від 03 червня 2020 року в справі №552/7474/17 (провадження №61-18253св18), від 02 березня 2021 року в справі №707/1625/17 (провадження №61-521св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2019 року № 14 прийняте на підставі наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, який передбачав, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року, тому період перебування позивача на квартирному обліку до 03 березня 1995 року не підлягав зарахуванню, суд вважає безпідставними, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року вже втратив чинність.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року

Суддя-доповідач
Судді