Дата документу 07.04.2021
Справа № 2-3311/07
Провадження № 4-с/334/21/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого суддіКоломаренко К.А.
за участю секретаря судового засіданняФарзаєвої К.А.,
представника скаржника (боржника)адвоката Янковського Я.О.(діє на підставі Ордеру АР №1010145)
представника Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Грінберг Ю.М. (діє на підставі довіреності №7000/18.23-38 від 10.02.2021)
зацікавленої особи (стягувача)ОСОБА_1 (особисто)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП47446311 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та коштів на утримання

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену 20.07.2018 державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Присяжнюк Д.В., якою встановлено тимчасове обмеження на ОСОБА_2 права керування транспортними засобами.

В обґрунтування скарги вказав, що згідно рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 стягнуто аліменти у вигляді 25% від усіх видів доходів. Згідно вказаного судового рішення Дніпровським ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження 47446311. На теперішній час у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів більше 50 000,00 грн, але він все ж сплачує аліменти, хоча і з затримкою. Вказане обумовлене тим, що скаржник за професією є водієм, останні декілька років працював несистематично, маючи тимчасовий дохід. У грудні 2020 року він вирішив звернутись за допомогою до центру зайнятості. 24.12.2020 його було поставлено на облік та надано запрошення до декількох робіт по професії «водій автотранспортних засобів», однак при оформленні на роботу його повідомили, що він має заборону на керування автотраспортними засобами, накладену Дніпровським ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). 05.01.2021 він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та зіясував, що державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Присяжнюк Д.В. 20.07.2018 винесено постанову, за якою скаржника (боржника) обмежено у праві керування транспортними засобами до погашення в повному обсязі заборгованості по аліментам. Посилаючись на те, що обмеження його у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, просить визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену 20.07.2018 державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Присяжнюк Д.В., якою встановлено тимчасове обмеження на ОСОБА_2 права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Янковський Я.О. просив скаргу задовольнити, посилаючись на те, що обмеження скаржника у праві керування транспортними засобами позбавляє його єдиного законного джерела доходів, іншої професії скаржник не має, а його вік не дозволяє йому навчатися новим професіям, які може запропонувати центр зайнятості.

У судове засідання з`явився старший державний виконавець Грінберг Ю.М., яка вирішення скарги просила залишити на розсуд суду, зазначила, що основним завданням державного виконавця є досягнення мети виконавчого провадження та стягнення коштів. Надала суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до документів виконавчого провадження, розрахунок заборгованості боржника за виконавчим провадженням, підтвердила, що з матеріалами виконавчого провадження боржник ознайомився в січні 2021 року.

У судове засідання з`явилась стягувач ОСОБА_1 , просила у задоволенні скарги відмовити, вказуючи, що боржник аліменти не сплачує систематично, має змогу працювати за будь-якою професією, при цьому вважає, що скасування обмеження у праві керування транспортним засобом потрібне боржнику (скаржнику) не для виконання рішення суду та сплати аліментів, а для можливості користуватися транспортними засобами для власних потреб.

Суд, дослідивши матеріали скарги та наявні в справі докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що 12.05.2015 відкрито виконавче провадження ВП №47446311 з примусового виконання виконавчого листа №2-3311/07, виданого 30.09.2007 Ленінським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2007 і до досягнення повноліття дитини (а.с. 125).

В ході примусового виконання зазначеного виконавчого провадження, на підставі частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено, зокрема, постанову від 20.07.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.86).

Згідно розрахунку держаного виконавця станом на 31.12.2020 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів склала 112 803,62 грн., станом на 31.08.2018 складала 59,820,65 грн. (а.с.127).

Будь-яких доказів щодо відсутності у боржника заборгованості зі сплати аліментів у зазначеному розмірі матеріали справи не містять.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 працював водієм автотранспортних засобів в періоди з 22.04.1993 по 30.06.1993, з 5.07.1993 по 27.09.1993, з 27.11.2000 по 04.04.2005, з 24.12.2010 по 06.08.2012, з 11.03.2013 по 05.05.2015, з 22.05.2015 по 16.01.2017 (а.с. 81-84).

З довідки №232 від 30.12.2020, виданої Запорізькою районною філією Запорізького обласного центру зайнятості, вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний в Запорізькій районній філії Запорізького обласного центр зайнятості з 24.12.2020 (а.с. 85).

Відомостей про джерела доходу скаржника за період з 17.01.2017 по 24.12.2020 суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про виконавчепровадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавчепровадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положення частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, зокрема, в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

За пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом, на момент винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 мав заборгованість по сплаті аліментів по виконавчому провадженню, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за шість місяців. Станом на день звернення зі скаргою до суду вказану заборгованість не погашено, навпаки її розмір збільшився. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обмеження в праві керування транспортними засобами позбавить ОСОБА_2 основного законного джерела доходу суду не надано, як і не надано доказів неможливості опанування скаржником нових видів професій. Натомість судом встановлено, що скаржник окрім водія, працював слюсарем з ремонту автомобілів, сторожем, а 16.01.2017 ОСОБА_2 був звільнений з посаді водія за згодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України та за період до 24.12.2020 (день постановки на облік до центру зайнятості) відомостей про джерела доходу не надав.

За такого, враховуючи, що згідно частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, доводи скаржника, що його позбавлено основного законного джерела доходу не знайшли свого підтвердження в ході встановлення обставин у вказаній справі.

Таким чином, рішення державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відповідає нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючисьст. 449 - 451 ЦПК України,Законом України "Про виконавче провадження", суд,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП47446311 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та коштів на утримання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: К.А. Коломаренко