Справа номер 477/146/21 Головуючий суду першої інстанції Саукова А. А.
Провадження номер 22-ц/812/785/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 березня 2021 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дні подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з вимог ч.9 ст.165 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до районного суду для продовження розгляду.

Заявник вказувала, що суд помилково застосував п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України, оскільки вважала, що заяву подано без порушення правил підсудності.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (ст.162 ЦПК України).

Статті 27, 28 ЦПК України передбачають, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Норми статті 165 ЦПК України визначають підстави для відмови у видачі судового наказу.

Так, пункт 9 частини 1 статті 165 ЦПК України регламентує, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Разом з тим, частина 9 статті 165 ЦПК України передбачає, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до вимог частин 4-7 статті 165 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що заявником у заяві про видачу судового наказу зареєстрованим місцем проживання боржника зазначено АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ч.5 ст.165 ЦПК України судом першої інстанції було здійснено запит до органу реєстрації місця проживання боржника з метою встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області та копії паспорта ОСОБА_2 до 08 грудня 2020 року зареєстрованим місцем його проживання був будинок АДРЕСА_2 . Однак, 08 грудня 2020 року ОСОБА_2 знятий з реєстрації за вказаною адресою без зазначення місця вибуття.

За інформацією Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області ОСОБА_2 проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у видачі судового наказу, керуючись ч. 9 ст. 165 ЦПК України, оскільки боржник не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України не найшли свого підтвердження. Заявник помилилася щодо підстав відмови судом у видачі судового наказу.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.