Справа № 190/174/20
Провадження №2/190/23/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи Барахти В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 20 серпня 2016 року з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Шлюбно-сімейні відносини між ними не склалися, 03 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано. З того часу дитина проживає з матір`ю, а він сплачує аліменти на утримання сина. Після розірвання шлюбу відповідачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, позбавляє його можливості виконувати батьківські обов`язки, приймати участь у житті та вихованні сина. З метою врегулювання даного питаннявимушений був звернутися до П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із відповідною заявою, у зв`язку з чимрозпорядженням голови П`ятихатської РДА від 19 грудня 2019 року йому було надано можливість побачень з сином в присутності матері, щомісячно кожної суботи та неділі до 12 години. Однак ОСОБА_2 повністю ігнорує розпорядження голови П`ятихатської РДА та продовжує ховати від нього сина.

У зв`язку з чим, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди відносно нього у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , на умовах та в спосіб визначений розпорядженням голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Р-343/0/364-19 від 09 грудня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно після розірвання шлюбу з позивачем між ними склалися напружені відносини, у позивача відбулася бійка з її батьком, після чого вона деякий час його сторонилась та уникала можливості побачень їх з сином. Проте, після того як її було викликано на комісію до П`ятихатської районної державної адміністрації з приводу того, що вона чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та головою П`ятихатської РДА було прийнято розпорядження, яким визначено способи участі батька у вихованні його малолітнього сина вона жодного разу ніяких перешкод у їх спілкуванні не чинила. Коли позивач телефонував та виявляв бажання побачити сина, вона йому не відмовляла, а тому вимоги позивача вважає необгрунтованими, а тому у задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Барахта В.Ю. у судовому засіданні зазначила, що дійсно розпорядженням голови П`ятихатської РДА від 19 грудня 2019 року було визначено способи участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , а саме щомісячно кожної суботи та неділі до 12 години. Після винесення вказаного розпорядження від позивача надходила заява до служби з приводу того, що відповідачка не виконує вказане розпорядження, на підставі чого ними було здійснено перевірку, проте факту невиконання відповідачкою вказаного розпорядження виявлено не було.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що сторони з 20 серпня 2016 року по 03 вересня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб/а.с.8/.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження/а.с.9/.

Згідно довідки про аліменти, виданої Головним управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області № 1368 від 07 жовтня 2019 року - ОСОБА_1 працює у БКС №2 ГУНП у Дніпропетровській області, займає посаду поліцейського, сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25%/а.с.70/.

Згідно копії характеристики на старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , останній перебуває на службі в органах внутрішніх справ з 21.02.2011 року та характеризується позитивно/а.с.19/.

Згідно акту обстеження умов проживання від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , умови відповідають санітарним вимогам для виховання та розвитку дитини/а.с.69/.

Згідно копії розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Р-343/0/364-19 від 09 грудня 2019 року визначено дні та час спілкування ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 щомісячно кожної суботи та неділі до 12 години в присутності матері дитини, побачення повинні проходити в людяних місцях, враховуючи графік роботи батька дитини, стан здоров`я дитини, не порушуючи розпорядку дня дитини та зобов`язано батьків дитини дотримуватися встановленого порядку побачень. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкування з дитиною та участі у її вихованні/а.с.15-16/.

Згідно висновку П`ятихатської державної адміністрації Дніпропетровської області вих. №51-2376/0/363-20 від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визначено дні та часи спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_4 кожної суботи та неділі місяця з 09.00 год. до 13.00 год. в присутності матері дитини, побачення повинні проходити в людних місцях, враховуючи стан здоров`я дитини, не порушуючи розпорядку дня дитини, зобов`язавши батьків дитини дотримуватися встановленого порядку побачень, зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином та участі у його вихованні, виконувати передбачені чинним законодавством вимоги щодо розвитку та виховання дитини. /а.с.176/.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ст. 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Відповідно до ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Спілкування одного з батьків, який мешкає окремо від дитини повинно відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий процес спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно із ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків (ст. 158 СК України ). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи позивач заявляв, що його колишня дружина постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, в обґрунтування чого було долучено до матеріалів справи копію талону повідомлення № 238 від 06 грудня 2019 року, з якого вбачається, що позивач звертався до П`ятихатського ВП з заявою щодо невиконання колишньою дружиною рішення служби у справах дітей та талон повідомлення № 20 від 14 березня 2020 року /а.с.65/

Проте, з вказаних документів вбачається лише те, що ОСОБА_1 до органів поліції звертався лише задля того, щоб було зафіксовано факт того, що ОСОБА_2 не надає можливості спілкуватись з дитиною, проте будь-які дані про результати проведених перевірок відсутні, ознак кримінального чи адміністративного правопорушення зі сторони останньої не виявлено та відповідних доказів до суду надано не було. Крім того, розпорядження голови П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №Р-343/0/364-19 винесено 09.12.2019 року, а з заявою до відділу поліції про невиконання відповідачем даного розпорядження відповідач звернувся 06.12.2019 року, тобто до винесення розпорядження та 14.03.2020 року, після звернення до суду із вказаним позовом.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів про те, що відповідачка не виконує вимоги, встановлені розпорядженням голови П`ятихатської РДА від 19 грудня 2019 року, твердження позивача про порушення його прав та інтересів відповідачем ним не доведені, позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач здійснює перешкоди в його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а надані пояснення ґрунтуютьс явиключно на припущеннях та не є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення з боку відповідача будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною, у зв`язку з чим вимоги позивача не є законними та обгрунтвоаними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265 ЦПК України , суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2021 року

Головуючий суддя Ю.В. Фирса