ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3215/21 Справа № 201/4964/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група (далі ПрАТ СК Українська страхова група), про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 21.01.2020 року о 08:30 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Micra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті нерівнозначних доріг по вулиці 8-го Березня та вулиці Івана Акінфієва в місті Дніпрі, виїжджаючи з другорядної дороги, не надала переваги у русі автомобілю «Кia Soul», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який слідував по головній дорозі. Наведені дії ОСОБА_1 призвели до зіткнення зазначених транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «КІА SOUL», що належить позивачці на праві власності.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2020 року по справі № 201/1274/20 винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідачку ОСОБА_1 .

Автомобіль «Nissan Micra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала відповідачка, був застрахований у ПрАТ СК Українська страхова група, поліс № ЕР133973854 від 30.07.2019 року.

Згідно із звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_-82 від 07.03.2020 року, замовлене страховою компанією відповідачки, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кia Soul», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 31 486,76 грн.

ПрАТ СК Українська страхова група платіжними дорученнями № 8885 від 26.03.2020 року на суму 17 793,91 грн. та № 9077 від 31.03.2020 року на суму 2 000,00 грн., на рахунок ФОП ОСОБА_3 , який здійснював ремонт автомобілю позивачки, було перераховано суму страхового відшкодування в загальному розмірі 19 793,91 грн. Таким чином, розмір реальних збитків, яких зазнала позивачка, з урахуванням страхової виплати склала 11 692,85 грн. (31 486,76 19 793,91 = 11 692,85 грн.).

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідачки на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 11 692,85 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 11 692,85 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзивах на апеляційну скаргу, позивачка та третя особа просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Відповідач у встановлений законом строк не звернувся до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.01.2020 року о 08:30 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Micra»», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті нерівнозначних доріг по вулиці 8-го Березня та вулиці Івана Акінфієва в місті Дніпрі, виїжджаючи з другорядної дороги, не надала переваги у русі, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Кia Soul», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який слідував по головній дорозі. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.16.11 Правил Дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2020 року по справі № 201/1274/20, ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.8-9).

Власником автомобіля «Кia Soul», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивачка ОСОБА_2 (а.с.10).

Автомобіль «Nissan Micra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала відповідачка, на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ СК Українська страхова група, поліс № ЕР133973854 від 30.07.2019 року (а.с.89).

Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідачки за шкоду, заподіяну унаслідок експлуатації транспортного засобу «Nissan Micra», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , була додатково застрахована відповідно до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-1001-19-00020 (а.с.90).

Як вбачається зі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_-82 від 07.03.2020 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 та замовником якого є ПрАТ СК Українська страхова група, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кia Soul», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 31 486,76 грн. (виключаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, включаючи ПДВ на матеріали фарбування), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 20 499,78 грн. (а.с.13-20).

26 березня 2020 року ПрАТ СК Українська страхова група сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_3 , який здійснював ремонт автомобіля позивачки 17 793,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8885 від 26.03.2020 року (а.с.11).

31 березня 2020 року ПрАТ СК Українська страхова група сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_3 , який здійснював ремонт автомобіля позивачки 2 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9077 від 31.03.2020 року (а.с.12).

Таким чином, ПрАТ СК Українська страхова група сплатила суму страхового відшкодування в загальному розмірі 19 793,91 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 року по справі № 359/2309/17, від 15.10.2020 року по справі № 755/7666/19 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції установлено, що згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № SOS_-82 від 07.03.2020 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_5 та замовником якого є ПрАТ СК Українська страхова група, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кia Soul», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 31 486,76 грн. (виключаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, включаючи ПДВ на матеріали фарбування), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 20 499,78 грн. У вартість (розмір) збитків не включена втрата товарної вартості (ВТВ) (а.с.13-20).

ПрАТ СК Українська страхова група платіжними дорученнями № 8885 від 26.03.2020 року на суму 17 793,91 грн. та № 9077 від 31.03.2020 року на суму 2 000,00 грн., на рахунок ФОП ОСОБА_3 , який здійснював ремонт автомобіля позивачки, було перераховано суму страхового відшкодування в загальному розмірі 19 793,91 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, страхове відшкодування шкоди, заподіяної позивачці як власниці транспортного засобу, було здійснено не на рахунок потерпілої особи (позивача), а безпосередньо на рахунок станції технічного обслуговування (ФОП ОСОБА_3 ), що виконувала ремонтні роботи з відновлення пошкодженого транспортного засобу, належного позивачці на праві власності.

Зазначене не заперечується учасниками справи.

Згідно статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 36.2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Таким чином, 26.03.2020 року страховиком (ПрАТ СК Українська страхова група) було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ФОП ОСОБА_3 у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, зменшеного на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість та за вирахуванням франшизи відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-133973854 в сумі 17 793,91 грн.

Разом з тим, пред`являючи позов про стягнення з відповідачки винної особи в ДТП різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, позивачка не надала суду доказів вартості відновлювального ремонту, виконаного ФОП ОСОБА_3 .

При цьому позивачка у підтвердження позовних вимог посилається лише на оцінену вартість відновлювального ремонту ТЗ без урахування зносу та з виключенням ПДВ на ремонтні роботи як на доказ заподіяних їй реальних збитків.

Однак відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Положенням частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів приходить до висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Таким чином, при фактичному здійсненні ремонту автомобіля, розмір збитків визначається саме на підставі документів, які підтверджують реально понесені витрати позивачем, а не на підставі звіту, який є лише попередньою можливою оцінкою таких витрат.

Ураховуючи викладене, позивачка, здійснивши ремонт у ФОП ОСОБА_3 , не надала страховикові документальне підтвердження факту проведення ремонту, аби на цій підставі отримати від страховика у порядку статті 36.2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів доплату в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, визначеного відповідно до закону.

За наведених обставин проведення ремонту транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 , визначати розмір заподіяної шкоди необхідно на підставі доказів реальних витрат, що підтверджуються актами виконаних робіт та документами про оплату проведення відновлювального ремонту транспортного засобу.

Однак позивачка доказів того, що вартість ремонту, проведеного ФОП ОСОБА_3 перевищує сплачене страхове відшкодування не надала.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок про те, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Проте, доказів щодо понесених реальних витрат на ремонт транспортного засобу (рахунки, акти виконаних робіт, докази сплати робіт по здійсненню відновлювального ремонту ТЗ тощо) позивачка суду не надала і не вказала про наявність таких доказів, а оцінка вартості відновлювального ремонту без урахування зносу та з виключенням ПДВ на ремонтні роботи не може бути належним та допустимим доказом при визначення реальної вартості заподіяної шкоди при умові проведення відновлення пошкодженого ТЗ, виконаного ФОП ОСОБА_3 .

Разом з тим, позивачка звернулася до суду із вимогою про відшкодування різниці між заподіяним збитком і страховим відшкодуванням, розраховану без врахування коефіцієнту фізичного зносу, що не є реальним збитком згідно зі звітом № SOS_-82 від 07.03.2020 року.

Крім того, ФОП ОСОБА_3 (станція технічного обслуговування) виконав роботи із відновлення (ремонту) пошкодженого транспортного засобу, однак позивачка не надала суду докази вартості такого ремонту.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як установлено судом апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Nissan Micra» ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК Українська страхова група відповідно до полісу № ЕР133973854 від 30.07.2019 року, що був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, страхова сума за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн. (а.с.45).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню франшиза в розмірі 2 000,00 грн., оскільки це передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР133973854 від 30.07.2019 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим включення до розміру виплаченого страхового відшкодування франшизи в розмірі 2 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 9077 від 31.03.2020 року, оскільки призначенням цього платежу було саме виплата страхового відшкодування (а.с.12).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, стягнувши з відповідачки на користь позивачки франшизу в розмірі 2 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останньою за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизу в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 261,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко