Постанова

Іменем України

13 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 752/9459/15-ц

провадження № 61-13379св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половець Андрій Михайлович,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Пархоменко Олена Олегівна, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року у складі судді Плахотнюк К. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половця А. М., суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половець А. М., стягувач: ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що постановою Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половця А. М. від 23 квітня 2019 року було відновлено виконавче провадженні № 50608137 з виконання виконавчого листа № 752/9459/15-ц виданого 11 березня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва про визначення графіку побачень ОСОБА_2 з малолітніми доньками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для поновлення провадження стала заява стягувача у зв`язку з порушенням виконання рішення суду та вимоги статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначила, що стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження» не містить такої підстави для відновлення виконавчого провадження, як заява стягувача.

Просила витребувати у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 50608137; визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половця А. М. про відновлення виконавчого провадження від 23 квітня 2019 року у виконавчому провадженні № 50608137.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним зазначення у постанові статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання виконавчого листа від 11 березня 2016 року № 752/9459/15-ц; зобов`язано головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половця А. М. виправити у постанові від 23 квітня 2019 року статтю 41 Закону України «Про виконавче провадження» на статтю 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду мотивована тим, що посилання державного виконавця на статтю 41 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірним, а відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішеннямсуду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Пархоменко О. О. залишено без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку стягувача надавати державному виконавцю докази на підтвердження його заяви щодо вчинення боржником дій направлених на перешкоджання його побаченням з дітьми, а тільки встановлено обов`язок державного виконавця, що після відновлення виконавчого провадження він має повторно здійснити заходи перевірки виконання боржником рішення суду у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі невиконання без поважних причин боржником рішення скласти акт та винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 у скарзі до суду вказала на неправомірність зазначення державним виконавцем у постанові про відновлення виконавчого провадження статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», встановивши, що оскаржувана постанова по суті є правильною і відсутні підстав для її скасування, тому суд дійшов правильного висновку про те, що зазначене в цій же постанові посилання на статтю 41 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає виправленню шляхом зобов`язання державного виконавця внесення відповідних виправлень шляхом винесення відповідної постанови.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Пархоменко О. О., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та скаргу задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження.

У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Половця А. М. від 23 квітня 2019 року було відновлено виконавче провадження № 50608137 з виконання виконавчого листа № 752/9459/15-ц виданого 11 березня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва про визначення графіку побачень ОСОБА_2 з малолітніми доньками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає обов`язок державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі заяви стягувача. Вона передбачає лише право стягувача звернутися до виконавця з такою заявою. Вважає, що зазначеною статтею лише надано право стягувачу звернутися із відповідною заявою, в той час, як підставою для поновлення виконавчого провадження є наявність перешкод боржника у виконанні рішення. Проте докази наявності таких перешкод матеріали справи не містять, а тому підстави для відновлення провадження за статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Відзив на касаційну скаргу сторони не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 24 березня 2016 року у Голосіївському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 752/9459/15-ц виданий 11 березня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва щодо виконання рішення суду про визначення графіку побачень ОСОБА_2 з малолітніми доньками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 травня 2016 року виконавче провадження № 50608137 щодо примусового виконання виконавчого листа було закінчено на підставі пункту 8 частини першої статтей 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням рішення суду боржником.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиціїу м. Києві Половця А. М. від 23 квітня 2019 року було відновлено виконавче провадження № 50608137 з виконання виконавчого листа № 752/9459/15-ц виданого 11 березня 2016 року Голосіївським районним судом м. Києва про визначення графіку побачень ОСОБА_2 з малолітніми доньками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для відновлення виконавчого провадження № 50608137 стала заява стягувача про поновлення виконавчого провадження у зв`язку з перешкоджанням боржником у виконанні рішення суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правовідносини щодо виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIIIта Інструкцією з примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 13 вказаного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 64-1 зазначеного Закону виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 64-1 вказаного Закону у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 10 Розділу ІХ Інструкції № 512/5 у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

За приписами частини шостої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Отже, вказаним Законом чітко встановлений перелік дій, що вчиняє виконавець при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною.

Відповідно до пункту 11 Розділу ІХ Інструкції № 512/5 якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження.

Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ.

Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку стягувача надавати державному виконавцю докази на підтвердження його заяви щодо вчинення боржником дій направлених на перешкоджання його побаченням з дітьми, а тільки встановлено обов`язок державного виконавця, що після відновлення виконавчого провадження він має повторно здійснити заходи перевірки виконання боржником рішення суду у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі невиконання без поважних причин боржником рішення скласти акт та винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону, дійшли правильного висновку про наявність підстав для відновлення виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги про відсутність підстави для відновлення провадження за статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки підставою для відновлення виконавчого провадження є заява стягувача.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Пархоменко Олена Олегівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк