Апеляційне провадження №22-ц/824/6040/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав про те, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року в справі № 761/6439/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини було задоволено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, за яким з метою його примусового виконання державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Разом з тим, посилаючись на погіршення свого матеріального стану по відношенню до моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, позивач вважає, що визначений рішенням розмір аліментів, який з нього стягується, підлягає зменшенню, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року позов задоволено, змінено визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року в справі № 761/6439/19 розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме зменшено з 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили, і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

В численній практиці Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово підкреслюється те, що принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Чинним законодавством України, зокрема положеннями з ч.1 ст. 182 СК України, передбачені обставини, які враховуються судом при вирішенні питання про встановлення розміру аліментів, які один з батьків має сплачувати на утримання своєї дитини. Зокрема суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Всі ці обставини беруться до уваги при ухваленні рішення стосовно того, яким саме має бути розмір аліментів, що має сплачувати платник аліментів.

Після того, як рішення суду про встановлення аліментів набере законної сили, зважаючи на вищезгаданий принцип юридичної визначеності, перегляд розміру встановлених аліментів можливий лише у певних, чітко визначених законом випадках. Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведеної норми вбачається, що після того, як питання щодо розміру аліментів вже було вирішене, воно може бути переглянуте не в довільному порядку за бажанням платника аліментів, а виключно за умови встановлення та належного доведення обставин певного характеру, яких не було на час визначення розміру аліментів, що виникли вже після цього.

При вирішенні справи в порядку ч. 1 ст. 192 СК України має бути встановлено, чи змінилися після ухвалення попереднього рішення матеріальний чи сімейний стан платника або одержувача аліментів, стан здоров`я когось із них, тощо. При цьому, зважаючи на те, що предметом розгляду в таких справах є відносини з приводу матеріального утримання дитини, для зміни розміру аліментів самої лише наявності зміни вищевказаних обставин є недостатньо, особа має довести не тільки наявність таких змін, але й обґрунтувати як та в якій мірі такі зміни впливають на матеріальний стан сторін.

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявні боргові зобов`язання у значному розмірі та відсутнє постійне місце роботи й заробітку. При цьому судом першої інстанції було враховано перебування на утриманні позивача дружини та малолітньої дитини, що в свою чергу свідчить про суттєве погіршення матеріального стану платника аліментів після їх призначення.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з огляду на наступне:

Стосовно доводів щодо наявності у позивача боргових зобов`язань та відсутності постійного місця роботи.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову позивач не обґрунтовував свої вимоги саме цією обставиною. При цьому заяву про зміну підстав позову позивач до суду не надавав. За таких умов у суду першої інстанції були відсутні підстави для обґрунтування свого рішення тими підставами для позовних вимог, які позивач в належний процесуальний порядок не заявляв. Незважаючи на це, суд першої інстанції таку обставину взяв до уваги і поклав в основу свого рішення.

Окремо колегія суддів зважає й на те, що припинення трудових відносин у позивача відбулися за згодою з роботодавцем, відтак дана обставина перебуває у взаємозв`язку з волевиявленням самого позивача. Таким чином таке припинення трудових правовідносин не може належним чином обґрунтовувати зміну розміру утримання малолітньої дитини, оскільки, як вже зазначалося, позивач самостійно її створив (обставину), погіршивши свій стан.

Також колегія суддів зважає й на те, що на час перегляду справи апеляційним судом позивач знову працевлаштований та має офіційний заробіток.

Стосовно доводів щодо перебування на утриманні позивача дружини та малолітньої дитини.

За своєю правовою природою положення ст. 192 СК України передбачає по суті не наявність можливості перегляду рішення суду про встановлення аліментів, яке набрало законної сили в поза визначеному процесуальним законом порядку, а можливість корегування розміру аліментів на підстав того, що за час після ухвалення рішення про встановлення аліментів відбулися суттєві зміни обставин, які впливають на розмір сплачених аліментів. Наявність у позивача малолітньої дитини та дружини, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, об`єктивно існувала і на час вирішення судом питання про визначення розміру аліментів. Більш того, даною обставиною ОСОБА_4 обґрунтовував свою апеляційну скаргу на рішення про встановлення аліментів, яка була відхилена апеляційним судом раніше. За таких умов зазначені обставини не є тими, які можуть бути враховані в даному випадку в якості підстав для застосування положень ст. 192 СК України.

Стосовно наявності у позивача боргових зобов`язань.

Зазначеними борговими зобов`язаннями суд першої інстанції обґрунтовував погіршення матеріального стану позивача, що в свою чергу стало підставою для зменшення розміру аліментів. В той же час з точки зору колегії суддів дана обставина не можу бути використана в якості підстави для застосування у даній справі передбаченої ст. 192 СК України процедури.

По-перше, наявність боргових зобов`язань позивач у своїй позовній заяві не зазначав. Документи про наявність таких боргових зобов`язань були представлені до суду вже в ході розгляду справи, однак жодних заяв про зміну підстав позову позивач до суду не подавав.

По-друге, з представлених позивачем документів вбачається, що у зв`язку з вказаними правочинами матеріальний стан позивача не тільки не погіршився, а навпаки покращився, оскільки він отримав в своє розпорядження активи, які до цього не мав.

Про відсутність погіршення матеріального стану позивача свідчить і факт придбання позивачем та його дружиною кількох об`єктів нерухомості у вказаний період. При цьому такі об`єкти є об`єктами нежитлової нерухомості, відтак їх придбання не може бути обґрунтоване нагальною необхідністю забезпечення основних, в тому числі житлових, потреб позивача та його сім`ї.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позиції щодо погіршення матеріального стану позивача, відтак такі доводи не можуть бути прийняті судом.

Окремо звертає увагу колегія суддів і на те, що значна частина доводів позивача стосується завищеного на його думку розміру аліментів, які він за рішенням суду має сплачувати на користь відповідача. В той же час дані посилання не є тими обставинами, які можуть бути врахована за передбаченою ст. 192 СК України процедурою, і фактично є намаганням позивача переглянутим рішення суду про встановлення аліментів, що є неприпустимим.

В той же час суд першої інстанції не звернув увагу на неналежність позиції позивача, безпідставно задовольнивши позовні вимоги.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 21 коп. - судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько