Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2375/19
Провадження № 2/711/998/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М. ,

при секретарі Гладиш О.Ю.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Весєньова Є.В., Тимчука О.В.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Топора І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з предмету іпотек, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який накладений постановою приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича від 25.01.2019 року у виконавчому провадженні № 58206287, зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30035733.

В обґрунтування позову вказує, що 26.11.2018 між ним (позивачем) та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, відповідно до якого, він (позивач), виступаючи в якості позикодавця, передав у власність позичальника ОСОБА_2 кошти в сумі 140 000 грн. на умовах позики у строк до 28.11.2033 року.

Цього ж дня, 26.11.2018 року, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище договором позики, між ним (позивачем) та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір іпотеки, зареєстрований за № 1256 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я.

Також, зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 19.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. під скасувальною умовою, оскільки вказана квартира придбана за кредитні кошти банків і постійно до моменту укладення договору іпотеки від 26.11.2018 року, перебувала в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Кредобанк».

За договором іпотеки від 26.11.2018 року належна позичальнику квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язання в сумі 140 000 грн.

Однак, 16.03.2019 року з веб-сайту Державного підприємства «СЕТАМ» позивач дізнався, що квартира АДРЕСА_1 вже передана на примусову реалізацію і по ній сформований лот № 335374, продаж якого призначений на 01.04.2019 року.

Примусова реалізація здійснюється приватним виконавцем Бурмагою Євгенієм Анатолійовичем в межах виконавчого провадження № 58206287 з примусового виконання виконавчого листа № 711/4732/16-ц, що виданий 14.01.2019 року Придніпровським районним м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 280 570 грн.

Таким чином, із вказаного вище вбачається, що на момент видачі Придніпровським районним судом м. Черкаси виконавчого листа від 14.01.2019 року та на момент відкриття виконавчого провадження № 58206287, належна ОСОБА_2 квартира перебувала в іпотеці та перебуває у такому статусі на даний час.

За пунктом 2.1.4 договору іпотеки від 26.11.2018 його сторонами було встановлено, що будь-які вимоги третіх осіб не забезпечені і не можуть бути забезпечені предметом іпотеки чи правами на отримання незалежно від строків виникнення цих вимог.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки тільки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону

Як вбачається із пункту 5.3 договору іпотеки від 26.11.2018 року, іпотекодержатель на власний розсуд може застосувати наведені нижче способи звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням про звернення стягнення у встановленому законодавством порядку або про набуття у власність іпотекодержателем предмета іпотеки (п. 5.3.1.); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 5.3.2.); інші способи, що не суперечать законодавству України на момент звернення стягнення (п. 5.3.3).

Вказує, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором у лютому та березні 2019 року, він (позивач) набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки на власний розсуд. При цьому, наразі, він бажає саме отримати предмет іпотеки повністю у власність, а не просто грошову компенсацію, як передбачено Законом України «Про виконавче провадження» у випадку продажу майна виконавцем.

В частині першій статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

Тобто, для реалізації предмета іпотеки потрібно наявність всіх трьох умов одночасно, чого у виконавчому провадженні № 58206287 дотримано не було, оскільки приватним виконавцем Бурмагою Євгенієм Анатолійовичем в межах вказаного виконавчого провадження № 58206287 взагалі не повідомлялось позивача ОСОБА_3 про будь-які дії щодо предмета іпотеки.

Тому, просить суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), накладений відповідно до постанови приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича від 25.01.2019 року у виконавчому провадженні № 58206287, зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30035733.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.03.2019 року відкрито провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

08.04.2019 року відповідачем приватним виконавцем Бурмагою Є.А. подано до суду відзив на позов ОСОБА_3 , в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки твердження позивача щодо того, що приватний виконавець Бурмага Є.А. порушує його права чи інтереси є хибними та недоведеними.

Виходячи із норм чинного законодавства, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання та забезпечує саме основне зобов`язання та припиняється з припиненням зобов`язання, забезпеченого іпотекою (заставою).

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів (тобто саме ухвалення рішення, а не моментом видачі виконавчого листа, як про це вказує позивач; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Згідно матеріалів справи, а саме доказів доданих до пояснень від 27.03.2019 року щодо забезпечення позову (виконавчого листа), то остаточне рішення суду було ухвалено 07.11.2018 року, отже, до моменту виникнення застави, яке виникло вже тільки 26.11.2018 року. Крім того, розмір боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед позивачем становить менше 140 000 грн., а вартість предмету іпотеки, визначеної в рамках виконавчого провадження, становить 552 410 грн.).

Тобто, з вказаної норми вбачається три самостійні підстави, які передбачають можливість звернення стягнення на заставне майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. В даному випадку наявні дві самостійні підстави, а саме: право застави (іпотеки) виникло вже після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів, а також розмір заборгованості перед заставотримачем (Іпотекодержателем) значно менший за вартість предмету застави. Тому, приватним виконавцем не порушено вимоги ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч. 5 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Також зазначає, що після реалізації предмету іпотеки, за рахунок коштів, що надійдуть від реалізації будуть погашені боргові зобов`язання Іпотекодержателя ОСОБА_3 , а тому твердження про порушення його прав є хибними та не відповідають дійсності.

Також вказує, що дії позивача ОСОБА_3 направлені фактично не на захист його прав, ніби-то порушених, а на уникнення його матір`ю - ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань по виконанню рішення суду про стягнення коштів на користь стягувача ОСОБА_4 , тобто уникнення від виконання своїх зобов`язань за судовим рішенням, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України. А тому, просив відмовити в задоволенні даного позову.

14.05.2019 року представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Биченком І.Я. подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що сукупність підстав, які надають виконавцеві можливість звернення стягнення на заставне майно для вимог стягувачів, які не є заставодержателями, має бути одночасною. Тому доводи відповідача про те, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, можливе звернення на заставлене майно боржника за наявності хоча б однієї із умов, що визначені ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», є помилковими. Також зазначає, що помилковими є доводи відповідача і щодо того, що вартість предмету іпотеки перевищує розмір боргу перед позивачем, оскільки з урахуванням змін до договору позики від 26.11.2018 року, розмір позики ОСОБА_2 збільшено з 140 000 грн. до 680 000 грн. Тому, накладаючи арешт на предмет іпотеки, приватний виконавець не вчинив жодних дій для з`ясування справжнього розміру заборгованості боржника у виконавчому провадженні перед позивачем, як іпотекодержателем.

09.07.2021 року представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Стойко А.Ю. подано до суду додаткові пояснення щодо спору, в яких останній зазначає, що подання даного позову покликане на відновлення переважного права позивача, як іпотекодержателя на звернення стягнення на заставне майно перед іншими кредиторами, тому, звернення з позовом про зняття арешту з предмету іпотеки є єдиними ефективним способом захисту переважного права іпотекодержателя на задоволення вимог за основним зобов`язанням.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат Стойко А.Ю. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Весєньов Є.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов відповідача ОСОБА_5 від 05.04.2019 року, який надійшов до суду 08.04.2019 року. Також просив врахувати, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки саме його право не є порушеним.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Тимчук О.В. просив відмовити в задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 та її представник адвокат Топор І.О. позов ОСОБА_3 підтримали та просили його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ст. 56 вказаного Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (аналогічна норма містилася і в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, стаття 57).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року).

В судовому засіданні встановлено, що 26.11.2018 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений Договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець передав позичальнику 140000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 28.11.2033 року. Також сторони домовилися, що в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позики, буде укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (п. 12 Договору).

На забезпечення виконання Договору позики від 26.11.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.11.2018 року був укладений Договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно квартира під номером АДРЕСА_2 . Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О. Я., запис у реєстрі № 1256. Із зазначеного договору вбачається, що він забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають із Договору позики, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем 26.11.2018 року, а також додаткових договорів до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язується перед Іпотекодержателем в строк до 28.11.2033 року повернути позику в розмірі 140 000 грн., сплатити неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Договором позики, а також виконати інші умови Договору позики та відшкодувати Іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Договору позики (п. 1.1 Договору іпотеки).

19.12.2018 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений Договір про внесення змін до Договору позики від 26.11.2018 року, відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди викласти п. 1 Договору позики в новій редакції, відповідно до якої позикодавець передав позичальнику 680 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Всі інші умови Договору позики від 26.11.2018 року залишилися незмінними (а.с. 123 том 1).

Також, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Бурмаги Є.А. перебуває виконавче провадження № 58206287 з виконання виконавчого листа, Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/4732/16-ц від 14.01.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування вартості автомобіля марки HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 280 570 грн.

В даному виконавчому провадженні 25.01.2019 року приватним виконавцем Бурмагою Є.А. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця в розмірі 308 627 грн. (а.с. 51-52 том 1).

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_3 пред`являє його саме до відповідачів: приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_4 , та просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), який накладений постановою приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 25.01.2019 року у виконавчому провадженні № 58206287, зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30035733.

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Крім того, відповідно до постанови пленуму ВССУ від 30.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (аптеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (Іпотекодержатель) або кредитор.

В даній справі, вимоги позивача ОСОБА_3 , як Іпотекодержателя, про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який був накладений у виконавчому провадженні № 58206287 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 280 570 грн., пред`явлені тільки до відповідачів: приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_4 . При цьому, боржник у виконавчому провадженні № 58206287 ОСОБА_2 , яка в той же час є Іпотекодавцем щодо позивача ОСОБА_3 , залучена до участі в справі лише в якості третьої особи.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21.11.2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12.12.2018 року у справі №570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15.05.2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19) та в постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі №199/1492/20.

Під час розгляду справи по суті суд з`ясовував у представника позивача питання суб`єктного складу, однак клопотань про залучення до участі в справі ОСОБА_2 саме у якості відповідача заявлено не було.

В силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з предмету іпотеки.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 3, 16, 204, 268, 316-319, 321, 328, 386, 391, 392, 1216-1218, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1281 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 80, 81, 82, 89, 95, 141, 264-266, 268, 273 ЦПК, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту», Постановою Пленуму Верхового суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Законом України «Про виконавче провадження», Конституцією України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з предмету іпотек відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 13.12.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко