Справа № 381/335/21
Провадження № 4-с/461/18/21
УХВАЛА

09.04.2021 року. м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. від 22.12.2020 року про арешт коштів боржника.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. перебуває виконавче провадження №63983949 з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова №461/8222/19 виданого 05.11.2020 рокупро стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмір 103103,30 грн. 22.12.2020 року приватним виконавцем накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 . Дані дії приватного виконавця Ляшенко А.А. вважає неправомірними, оскільки даною постановою накладено арешт на його зарплатний рахунок . Даний рахунок був відкритий для виплати заробітної плати, заявник вважає, що на нього не можна було накладати арешт, для звернення стягнення на зарплату, встановлено інший порядок, в приватного виконавця були відсутні підстави для арешту зарплати. Накладенням арешту на даний рахунок і на кошти на ньому порушено право на отримання заробітної плати ОСОБА_1 . Підтвердження того, що арешт накладено на зарплатний рахунок є довідка з місця роботи, довідка з банку, постанова про арешт коштів. Скаржник зазначає, що перед винесенням постанови про накладення арешту коштів боржника виконань зобов`язаний був вжити всіх заходів щодо іншого можливого стягнення з боржника коштів, а не накладення арешту на зарплатний рахунок, який є єдиним засобом існування боржника. Вваажає що накладення арешту є передчасним, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. До того ж вказані дії також не можна визнати як співмірні із розміром заборгованості, що підлягає стягненню. Також виконавцем не встановлено, чи має боржник серед рахунків в банківських установах рахунки по виплаті заробітної плати, пенсії чи стипендії. ОСОБА_1 просить суд задовольнити вимоги скарги та скасувати постанову

приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. від 22.12.2020 року про арешт коштів боржника.

Скаржник подав до суду заяву, в якій просить скаргу розглядати у його відсутності.

Приватний виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак скерував до суду письмові заперечення на скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні скарги посилаючись на те, що постановою від 22 грудня 2020 року про накладення арешту на кошти боржника визначається банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. AT «Ощадбанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить, про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Рахунок боржника в AT «Ощадбанк» не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу. Також зазначає, що наведені скаржником статті Закону України «Про виконавче провадження» стосовно неправомірності стягнення заробітної плати не є ре валетними, оскільки норми на які посилається ОСОБА_1 стосуються накладення арешту на рахунки юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тобто роботодавців боржників, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам. Тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення скарги, зважаючи на наступне.

Згідно з ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. перебуває виконавче провадження №63983949 з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова №461/8222/19 виданого 05.11.2020 рокупро стягнення ОСОБА_1 заборгованості в розмір 103103,30 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. від 22.12.2020 року про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (ах) в тому числі карткових та депозитних (вкладних), як в національній так і в іноземній валюті: в тому числі на карткові та вкладні (депозитні) рахунки, як в національній валюті так і в іноземній: 1)Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», код банку 300346;2)Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», код банку 300528;3)Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» , код банку 300465;4) Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» , код банку 334851;5)Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», код банку 300335;6)Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» , код банку 320478;7)Акціонерне товариство "КредоБанк», код банку 325365; 8)Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», код банку 300614; 9) Акціонерне товариство «Прокредит Банк», код банку 320984, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику:

Згідно п.11 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 9.3 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року № 9 та п. 14 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 - виконання судових рішень є завершальною та невід`ємною частиною судового процесу, тому суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, а відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Аналогічне право сторони виконавчого провадження визначено ст.447 ЦПК України, відповідно до якої сторона виконавчого провадження має право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) неправомірними і зобов`язує державного виконавця усунути порушення.

Відповідно до ст.ст.448, 449 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права.

Згідно ст.ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно п.7 ч.3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч.2 ст. 48 Закону №1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно ч.2 ст. 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VII1 підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і не резидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведеного вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону № 1404-VIII.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу, що вбачається з висновків Верховного Суду України у постановах від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15 та Верховного Суду у постанові від 03 лютого 2021 року по справі №756/1927/16-ц.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. від 22 грудня 2020 року про накладення арешту на кошти боржника визначається банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Таким чином, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, а тому твердження боржника про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованими.

У своїй скарзі скаржник посилається на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 29 січня 2020 року у справі № 820/5477/17, від 27 червня 2019 року № 916/73/19, однак правовідносини у наведених справах стосуються накладення арешту на рахунки юридичної особи роботодавця - боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, а правовідносини у дані справі стосуються питання накладення арешту на рахунок фізичної особи - боржника, який призначений для отримання особистих коштів, в тому числі , заробітної плати.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 447, 453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Р. Юрків.