ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5828/20

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/654/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 06.03.2021,

У С Т А Н О В И В:

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити їй додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком позивачки. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіт батько не залишив, а тому спадкоємцями за законом являлись позивачка та її сестра ОСОБА_4 . Остання доручила їй займатися прийняттям спадщини.

До нотаріальної контори вона звернулась лише 21.08.2020 і отримала відмову нотаріуса. Крім того, нотаріус повідомила, що 07.07.2020 вже заведена спадкова справа за заявою рідного брата спадкодавця - відповідача ОСОБА_2 та йому 28.07.2020 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Причиною пропуску шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка вказує те, що весь час, передбачений для подачі заяви, вона працювала в м. Харкові в ТОВ «Паралакс лімітед». Позивачка планувала в березні 2020 року приїхати до Чернігова і подати заяву, проте з 11 березня 2020 року по всій в Україні в зв`язку із запобіганням поширенню COVID-19 було введено карантин, через що вона не змогла потрапити до Чернігова. Оскільки 6-місячний термін для прийняття спадщини спливав лише 7 липня 2020 року, то позивачка вирішила дочекатися закінчення карантину, а потім зайнятися оформленням спадщини в червні 2020 року. Але на початку червня 2020 року у неї погіршився стан здоров`я і вона змушена була звернутися до лікарні, де їй поставили діагноз «виразкова хвороба шлунку», в зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 червня по 08 липня 2020 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати з відповідача. Скаржниця зазначає, що судом не враховано: її перебування на стаціонарному режимі в період з 08 червня по 08 липня 2020 року; її роботу в м.Харкові; позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17; запровадження загальнодержавних карантинних заходів у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Судом не прийнято до уваги в якості доказу довідку про її роботу у ТОВ «ПАРАКС ЛІМІТЕД», при цьому не наведено мотивів щодо причин відхилення даного доказу.

Суд в мотивувальній частині рішення зазначив, що в судовому засіданні позивачка нібито пояснила, що знаходилась на амбулаторному лікуванні, проте зазначене не відповідає дійсності, оскільки вона не згадувала про амбулаторне лікування.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Криворученка Д.П., у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.02.2021 - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції об`єктивно та безсторонньо оцінивши надані письмові докази, допитавши свідка сторони позивача, прийшов до вірного висновку про відсутність належних та достовірних доказів, які б вказували на наявність непереборних труднощів для позивача для вчасного подання заяви про прийняття спадщини. Судом з`ясовано обставини у обсязі, необхідному для правильного вирішення спору.

Так, на думку відповідача, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) щодо поширення дій закону на вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків, немає.

Також судом враховано, що про смерть батька позивачці стало відомо одразу, тобто 07.01.2020, що підтвердила у судовому засіданні і свідок ОСОБА_4 .

Суд неодноразово надавав можливість позивачу представити суду додаткові докази та підтвердити легітимність наданих нею письмових доказів.

З трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що вона не працювала у ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» і останній запис в ній датується 2013 роком, коли їй було припинено виплату державної допомоги. Ніякої інформації з цього приводу не надало і само Товариство - ухвали суду були повернуті без виконання.

Правильно відхилено як доказ медичну довідку від імені ТОВ «Медаком».

Позивач мала можливість вчинити необхідні дії для оформлення спадщини після смерті батька шляхом направлення заяви нотаріусу поштою, але вона такі дії не вчинила.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що з часу відкриття спадщини до дати звернення в медичну установу 08.07.2020 з приводу лікування (шість місяців часу), позивач беззаперечно мала можливість вчинити необхідні дії щодо оформлення спадщини після померлого. Таким чином, позивач мала можливість подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії нею теж не вчинялися.

Крім того, наведені позивачем причини: місце роботи в іншому населеному пункті, перебування на лікуванні - не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність належних та достовірних доказів, які б вказували на наявність непереборних труднощів для спадкоємця для вчасного подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Матеріали справи містять відомості, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 була його дочка - ОСОБА_1 (а.с.7,8); другої черги - його брат ОСОБА_2 (а.с.74).

ОСОБА_3 за життя був власником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «МАЙАС СІЛТУМС» від 03.02.2020 вих, № б/н (фотокопія а.с. 73 зворот), карткою реєстрації особи (фотокопія а.с.73 зворот), договором купівлі-продажу від 23.08.2012 (фотокопія а.с.74 зворот-75), витягом з Державного реєстру правочинів (фотокопія а.с.75 зворот-76), довідкою КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради про державну реєстрацію прав (фотокопія а.с.82), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (фотокопія а.с.87-89), на яку після його смерті відкрилась спадщина.

Своїм майном на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не розпорядився й заповіту не залишив.

Відповідно до копії спадкової справи № 388/2020, заведеної 07.07.2020 після смерті ОСОБА_3 (а.с.70-89), із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_2 (а.с.71 фотокопія).

28.07.2020 ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1081, відповідно до якого, він отримав спадщину, яка складається із квартири № АДРЕСА_1 (а.с.52 фотокопія).

Також встановлено, що 21.08.2020 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_1 , яка є дочкою померлого.

Листом державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О. від 21.08.2020 № 1665/02-17 ОСОБА_1 було роз`яснено неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки остання пропустила строк, визначений для прийняття спадщини (а.с.10).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.10.2020 № 1945/02-31 державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України (а.с.34).

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків, що викладенні в рішенні суду обставинам справи.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, вважаються такими, що спадщину прийняли фактично.

Виходячи зі змісту положень статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який має намір прийняти спадщину та на момент відкриття спадщини не мешкав постійно разом зі спадкодавцем повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід дійти висновку, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85 цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486 цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

07.07.2020 - останній день на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не проживала постійно зі спадкодавцем ОСОБА_3 та до 07.07.2020 не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк.

Причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначила, що вона постійно проживає та працює в м.Харкові, а з 08 червня по 08 липня 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «виразкова хвороба шлунку». Раніше не могла приїхати до Чернігова в зв`язку з карантином, що був оголошений в Україні 11.03.2020 через поширення гострої респіраторної хвороби Covid-19.

На підтвердження даних обставин позивачка надала наступні докази, так відповідно до довідки ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» № 901/7 від 01.09.2020 ОСОБА_1 працювала у ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» на посаді регіонального менеджера по роботі з клієнтами (м.Харків) з 09.10.2019 по 13.08.2020, форма працевлаштування основна (а.с.12-13).

З довідки ТОВ «МЕДАКОМ» МОЗ України № 39 від 08.07.2020 вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні у стаціонарному режимі в період з 08.06.2020 по 08.07.2020 з діагнозом «виразкова хвороба шлунку» (а.с.11 фотокопія).

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID9)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Положень щодо поширення дій цього Закону на вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків, немає.

Отже, враховуючи, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 запроваджені протиепідемічні заходи (які продовжувалися відповідно до постанов від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2») з 12.03.2020 до 31.08.2020 в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень, а тому необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) унеможливило своєчасне особисте подання ОСОБА_1 заяви про вступ у спадщину.

Хоча Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) не зупиняв строків визначенних законом для прийняття спадщини, оголошення локдауну на території всієї країни значно обмежило можливості громадян, в тому числі й позивачки.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беззаперечним є те, що позивачка ОСОБА_1 дійсно не звернулась у встановлений законом строк після смерті свого батька ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак це було викликано об`єктивними обставинами, а саме неможливістю самостійно дістатися до нотаріальної контори в зв`язку із встановленням карантинних обмежень та станом здоров`я, через погіршення якого позивачка перебувала на лікуванні.

Аналізуючи наявні у справі докази, та враховуючи незначний проміжок часу між закінченням строку на подачу заяви про прийняття спадщини та подачею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (з 07.07.2020 по 21.08.2020), колегія суддів вважає, що зазначені позивачкою причини неподання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк є поважними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що знайшли своє підтвердження в ході перегляду справи апеляційним судом.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, як на підставу про її відхилення, на підробку позивачкою медичної довідки №39 від 08.07.2020 колегія суддів до уваги не приймає через голослівність даних тверджень.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи відповідача щодо можливості позивачки скористатися поштою для відправки заяви про прийняття спадщини, оскільки на час закінчення строку для подачі такої заяви позивачка перебувала на лікуванні і ця інформація ОСОБА_2 не спростована.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 лютого 2021 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 було сплачено 840,80 грн (а.с.3) судового збору та при зверненні з апеляційною скаргою було сплачено 1261,20 (а.с.144), а всього 2102 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.3, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини -задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) судові витрати в розмірі 2102 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 14.04.2021.