Справа № 720/88/21
Провадження № 2/720/245/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що 21 липня 2017 року відповідно до укладеного кредитного договору № останній ТОВ «ФК«ЦФР» був наданий кредит в сумі 29139 гривень 07 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в наступних розмірах: початковий процент - 2%; щомісячні проценти - 3.19%; 11.99 % річних з кінцевим терміном повернення до 21 липня 2019 року. 09 грудня 2019 року між ТОВ «ФК«ЦФР» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення прав вимоги № 20191209, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконувала належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту та допустила прострочену заборгованість по кредиту, яка станом на 09 грудня 2019 року становила 56825 гривень 39 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 20869 гривень 28 копійок, заборгованість за відсотками - 4028 гривень 27 копійок, заборгованість за щомісячними процентами - 18081 гривень 05 копійок та заборгованість за пенею - 13846 гривень 79 копійок. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з неї в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково, а саме в частині часткового стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) посилаючись на те, що позивачем не було враховано у доданому до матеріалів справи розрахунку заборгованості грошові кошти, які відповідач протягом дії кредитного договору сплачувала в рахунок погашення кредитної заборгованості. В частині стягнення заборгованості за відсотками та щомісячними процентами, просила відмовити в повному обсязі, оскільки розрахунок заборгованості позивачем проведено невірно та не відповідає умовам паспорту кредиту. Окрім того, просила відмовити у стягненні з відповідача пені у зв`язку із пропуском позивачем річного строку позовної давності за даною вимогою.

Представник позивача в судове засідання не з`явився направивши на адресу суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на те, що при проведенні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 були враховані абсолютно всі платежі здійснені останньої в рахунок погашення кредитної заборгованості та паспортом кредиту передбачена сплата процентів за користування кредиту. Щодо пропуску строку позовної давності зазначив, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін до 10 років, що відображено у п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦВР». Також, просив справу розглянути без його участі.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, доводи її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач відповідно до укладеного кредитного договору від 21 липня 2017 року № отримала від ТОВ «ФК«ЦФР» кредит в сумі 29139 гривень 07 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом, що стороною відповідача не заперечується.

09 грудня 2019 року між ТОВ «ФК«ЦФР» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення прав вимоги № 20191209, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Приймаючи до уваги, що зобов`язання між сторонами не припинено з підстав, передбачених законом (ст. 598 ЦК України), оскільки воно не виконано відповідачем належним чином, правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинились, а тому позивач, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, вправі вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.

Згідно п. 5 паспорта кредиту ТОВ «ФК«ЦФР» № 1965048 від 21 липня 2017 року, який підписано ОСОБА_1 , сплату відсотків за користування кредитом визначено в наступних розмірах: початковий процент - 2%; щомісячні проценти - 3.19%; 11.99 % річних. Кінцевий термін повернення визначено до 21 липня 2019 року.

Відповідно до п. 6 паспорта кредиту ТОВ «ФК«ЦФР» № 1965048 від 21 липня 2017 року, погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно із урахуванням процентів за користування, платежами в сумі 2304 гривень 50 копійок.

Пунктом 7 вказаного паспорта кредиту передбачені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів), а також неустойка (у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущене таке прострочення, сплачує неустойку: у разі прострочення від 7 до 30 днів - 100 гривень, від 31 до 60 днів - 150 гривень, від 61 до 90 днів - 250 гривень, понад 90 днів - 350 гривень).

В порушення умов договору відповідач допустила прострочену заборгованість по кредиту, яка станом на 09 грудня 2019 року становила 56825 гривень 39 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 20869 гривень 28 копійок, заборгованість за відсотками - 4028 гривень 27 копійок, заборгованість за щомісячними процентами - 18081 гривень 05 копійок та заборгованість за пенею - 13846 гривень 79 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою ТОВ «ФК«ЦФР» № 4148904-SG від 02 січня 2020 року.

Вказаною довідкою спростовуються твердження представника ОСОБА_1 щодо невірного розрахунку заборгованості та не взяття до уваги сплачених нею грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки кожна додана відповідачем до матеріалів справи копія квитанцій про сплату боргу відображена в довідці ТОВ «ФК«ЦФР» № 4148904-SG від 02 січня 2020 року, а відповідач не довела належними та допустимими доказами неправильність наявного у справі розрахунку заборгованості.

У зв`язку із тим, що відповідач не виконує умови договору кредиту і не повернула борг позивачу, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення основної суми боргу, заборгованості за відсотками та заборгованості за щомісячними процентами обґрунтованими, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

До вимог щодо стягнення пені позовна давність встановлюється тривалістю у один рік (стаття 258 ЦК України).

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 19 листопада 2014 року за № 6-160цс14. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов`язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).

Представник позивача у своїй відповіді на відзив послався на те, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, в підтвердження чого додав до матеріалів справи додаток № 1 «Про умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30 березня 2015 року.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Пунктом 7.2 вказаних Умов передбачено, що до вимог які виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у 10 років, однак такі умови не містять підпису боржника про ознайомлення із ними, або ж будь-яких посилань на укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК«ЦФР» кредитний договір № від 21 липня 2017 року.

Відтак твердження представника позивача щодо збільшення позовної давності за домовленістю сторін є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

Такий висновок суд обґрунтовує посиланням на постанови Верховного Суду України у справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року. Згідно з позицією Верховного Суду України щодо застосування статті 259 ЦК України, пункт Умов яким установлено збільшену тривалість позовної давності, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо Умови не містять підпису позичальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 14 січня 2021 року.

Таким чином, стягнення пені з відповідача за порушення кредитних зобов`язань обмежується 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, тобто з 14 січня 2020 року.

Зважаючи на те, що позивач просить стягнути пеню за кредитним договором до 09 грудня 2019 року строк давності за якою пройшов та відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, то у задоволенні позову в частині стягнення пені з відповідача слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної суми позову, що складає 1716 гривень 80 копійок, а саме: визначення проценту задоволеної суми 42978 гривень 60 копійок х 100 % : 56825 гривень 39 копійок = 75,63 %; визначення суми судового збору пропорційно до задоволеної суми позову 75,63 % х 2270 гривень : 100 % = 1716 гривень 80 копійок.

На підставі ст.ст. 254, 256, 258-259, 261, 266-267, 512, 514, 598-599, 610, 1048, 1050 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму кредитної заборгованості станом на 09 грудня 2019 року за кредитним договором № від 21 липня 2017 року в розмірі 42978 (сорок дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 60 копійок, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 20869 гривень 28 копійок, заборгованості за відсотками - 4028 гривень 27 копійок та заборгованості за щомісячними процентами - 18081 гривень 05 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної суми позову в розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.