Справа № 569/6553/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Хлуд І.П.,

з участю представників позивача Лавренчук Т.В., ОСОБА_1 ,

представника відповідача Губенка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним договору добровільного страхування, стягнення страхової виплати, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним договору добровільного страхування, стягнення страхової виплати, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені. Просила суд визнати недійсним положення пункту 7.5.3. Додатку 1 до Договору №-1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 19.11.2019 року «Умови добровільного страхування наземного транспорту», в наступній частині: «Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01% суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за відповідний період», а також стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроін Україна» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 721 916,89 грн., інфляційні втрати в розмірі 5775,34 грн., три проценти річних в розмірі 4 746,85 грн., пеню в розмірі 1 732 600,54 грн., а всього 2 465 039,62 грн., судові витрати понесені на правничу допомогу адвоката в розмірі 12400 грн. та витрати понесені на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 28700.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 листопада 2019 року вона уклала з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» Договір №-1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне», відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки Porsche модель Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , 2011 року випуску, в тому числі від такого страхового випадку як ДТП. Вигодонабувачем за договором є ОСОБА_2 29.12.2019 року о 01 год. 35 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Porsche Panamera» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якої автомобіль отримав пошкодження. У зв`язку із вказаним 30.12.2019 року ОСОБА_2 було подано відповідачу письмову заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, надано пояснення водія, а також забезпечено можливість представнику страховика провести огляд пошкодженого застрахованого автомобіля. 30.12.2019 року представником ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» Захаруком Р.М. було оглянуто транспортний засіб та складено Протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження. В подальшому, 15.01.2020 року представником ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» Поляковим В.О. було повторно оглянуто транспортний засіб, складено протокол огляду, зафіксовано пошкодження аналогічні тим, що викладені у протоколі від 30.12.2019 року.

30 квітня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було складено акт про відмову у виплаті страхового відшкодування/страховій виплаті, у зв`язку із не визнанням факту настання страхового випадку та недостатністю документів та інформації, що підтверджує право на виплату страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що нею було виконано у встановлені строки всі покладені договором страхування обов`язки та надано страховій компанії документи, а відповідач не направляв їй будь-яких вимог про надання додаткових документів, пояснень, проведення додаткових оглядів транспортного засобу, у зв`язку із чим вона була змушена самостійно забезпечити проведення автотоварознавчої експертизи експертом Картавовим Ю.О., відповідно до висновку якого від 31.03.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Porsche Panamera» д.н.з. НОМЕР_1 пошкодженого в ДТП 29.12.2019 року, станом на момент ДТП становить 725 544,61 грн.

З огляду на вказане позивач ОСОБА_2 просить стягнути несплачену їй відповідачем суму страхової виплати, інфляційні втрати, 3% річних, пеню, а також витрати в розмірі витрат на залучення експерта та проведення судової автотоварознавчої експертизи. Крім того, зазначає, що пунктом 7.5.3. Додатку 1 до Договору №-1000071 від 19.11.2019 року. добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» встановлено менший розмір неустойки, ніж це передбачено імперативною нормою Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає безумовному застосуванню, у зв`язку із чим такий пункт договору суперечить законодавству в розумінні ч.1 ст.203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України.

04 вересня 2020 року до суду надійшов відзив ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», в якому відповідач просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі та зазначив, що з метою встановлення всіх обставин настання події, що має ознаки страхової, та визначення розміру страхового відшкодування, керуючись п.7.4.1, п.7.4.2, п.7.4.5, п.7.4.6 Умов страхування, 31.01.2020 року та 04.02.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було направлено на поштову адресу позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (водія застрахованого автомобіля на момент події) запити про надання інформації, необхідної для прийняття обґрунтованого рішення по справі. Зазначає, що всупереч умовам Договору страхування ні позивачем, ні ОСОБА_3 не було надано відповідей на питання, поставлені відповідачем у запитах від 31.01.2020 року та 04.02.2020 року. Зазначає, що відповідач 04.02.2020 року листом вих.№27 звернувся до позивача та ОСОБА_3 та 07.02.2020 року листом вих.№54 до представника позивача адвоката Лавренчук Т.В., в якому повідомляв про необхідність забезпечення наявності застрахованого автомобіля, свідоцтва про реєстрацію та особистої присутності страхувальника (або уповноваженого представника) 10.02.2020 року о 10год.00 хв. на СТО, на якій було проведено останній огляд застрахованого транспортного засобу за адресою: АДРЕСА_1 , звідки такий автомобіль на евакуаторі буде доставлено за адресою: м.Львів, вул.Дж.Вашингтона, 8, «Порше Центр» для проведення комп`ютерного діагностування електронних систем застрахованого транспортного засобу та повернуто назад. При цьому відповідач наголосив, що направлення транспортного засобу на СТО Офіційного дилера марки «Porsche» не було викликано проведенням відновлювальних робіт, а обумовлено лише необхідністю проведення комп`ютерного діагностування електронних систем автомобіля, але автомобіль позивачем надано не було, що дає підстави стверджувати, що позивачем ОСОБА_2 не було надано і запитуваної інформації, документів, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення по справі, в тому числі і визначення розміру страхового відшкодування.

Зазначає, що у зв`язку із невиконанням позивачем ОСОБА_2 договірних зобов`язань, покладених на неї Договором страхування, позбавило відповідача можливості провести дії щодо встановлення причин настання події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру страхового відшкодування. 30.04.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, що було оформлено Актом №В-27961-20.

Також заперечив щодо розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, визначеного експертом, зазначивши, що відповідно до проведеної ним ремонтної калькуляції "Audatex" №27961 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає лише 313301,30 грн., а відповідно до Звіту №984Е, підготовленого оцінювачем ОСОБА_4 , така вартість становить 322321,38 грн. Заперечує в повному обсязі нараховані позивачем інфляційні втрати, три відсотки річних, пеню, а також не погоджується і з вимогами позивача про визнання недійсним положення п.7.5.3 Умов страхування з підстав того, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, які є спеціальними нормами права, а норми Закону України «Про захист прав споживачів» є загальними, відтак розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено саме у договорі, а якщо такий розмір не визначено в договорі страхування, то до спірних правовідносин має бути застосовано ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення потреб застрахованої особи. Наполягає на тому, що доказів того, що спірні умови договору не відповідають вимогам чинного законодавства, позивачем не надано, а тому враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину не було встановлено недодержання сторонами вимог ч.1 ст.203 ЦК України, правових підстав для визнання договору частково недійсним немає. Відтак позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

17 вересня 2020 року позивач ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначається про те, що вона не отримувала будь-яких вимог про надання додаткових документів, пояснень або вимог про ведення додаткових оглядів транспортного засобу від відповідача, а сам відповідач не приймав рішення про відстрочення виплати страхового відшкодування. Наполягає на тому, що строк встановлення ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» обставин страхового випадку та розміру відшкодування сплинув 02.01.2020 року, а тому будь-які дії страховика вчиненні після цієї дати є такими, що вчинені поза межами визначеного строку, а тому надані після вказаної дати відповідачем листи і вимоги не можуть розглядатися як докази, які підтверджують вжиття відповідачем дій по встановленню обставин страхового випадку та розміру страхового відшкодування. Стверджує, що відповідно до п.10.18. Додатку 1 до Договору №-1000071 від 19.11.2019 року добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування мало бути прийняте відповідачем не пізніше 17.01.2020 року, а наданий відповідачем суду Акт №В-27961-20 про відмову у виплаті страхового відшкодування свідчить про те, що таке рішення було прийняте аж 30.04.2020 року, тобто поза межами встановленого строку.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 позовні вимоги позивача підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просили суд позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав викиданих у відзиві, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, 19.11.2019 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було укладено Договір №-1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» (надалі - Договір страхування), за яким було застраховано транспортний засіб марки Porsche модель Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , 2011 року випуску від таких страхових випадків як ДТП (п.6.2.1 Договору страхування), стихійні явища (п.6.2.2. Договору страхування), пожежі та вибуху (п.6.2.3. Договору страхування), ПДТО (п.6.2.4. Договору страхування), ІВП (п.6.2.5. Договору страхування), викрадення (п.6.2.6. Договору страхування). Відповідно до умов договору страхових зобов`язався в разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування ОСОБА_2 , яка є як страхувальником, так і вигодонабувачем (п.3 Договору страхування).

У пункті 11.3.1 Договору страхування сторони зазначили, що на момент укладення такого договору відсутні пошкодження транспортного засобу. Період відповідальності страховика встановлено договором - з 00:00 год. 20.11.2019 по 23:59 год. 19.11.2020 року (п.9.1.3 Договору страхування).

Загальна страхова сума визначена в розмірі 1130000,00 грн. (п.5.8.3. та п.8.1. Договору страхування).

29.12.2019 року о 01 год. 35 хв. за участю вищевказаного застрахованого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_3 сталась дорожньо-транспортна пригода на автодорозі Рівне-Млинів, внаслідок якого автомобіль отримав пошкодження.

29.12.2019 року о 01 год. 50 хв. у відповідності до п.8.1.5. Додатку 1 Договору страхування телефоном було повідомлено контакт-центр страховика про настання ДТП, що не заперечується відповідачем.

30.12.2019 року на адресу страховика було подано письмову заяву-повідомлення№27961 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, пояснення до повідомлення №27961 про обставини настання події, що має ознаки страхового випадку, надані водієм застрахованого транспортного засобута інші документи. В цей же день представником страховика ОСОБА_7 за адресою: м.Рівне, вул.Млинівська, 18 було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Porsche Panamera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зазначено назву деталей, опис пошкодження, тип ремонтної операції, у графі «пошкодження, не пов`язані з ДТП» не вказано жодної інформації.

15.01.2020 року представником страховика ОСОБА_4 було повторно оглянуто транспортний засіб, складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження аналогічні тим, що вказані у протоколі від 30.12.2019, в також зазначено, що при розборці автомобіля для подальшого ремонту можливим є виявлення прихованих дефектів. Інформацію про пошкодження, не пов`язані із ДТП, у протоколі не зазначено.

31.01.2020 року адвокатом Лавренчук Т.В. в інтересах ОСОБА_2 на адресу відповідача було направлено адвокатський запит №13/20 та №14/20 з проханням серед іншого надати письмову інформацію щодо того, які саме заходи та коли були вжиті ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (як страховиком) щодо оформлення документів, необхідних для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику, а також чи здійснювалося страховиком самостійне розслідування обставин події, яка мала місце 29.12.2019 року з застрахованим автомобілем «Porsche Panamera» д.н.з НОМЕР_1 , якщо так, то коли і які заходи було здійснено.

Листом вих.№54-ЮР від 10.02.2020 року та листом вих.№73-ЮР від 12.02.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було повідомлено адвоката Лавренчук Т.В. про те, що станом на 12.02.2020 року страхувальником не було надано страховику всіх документів, передбачених Розділом 9 Умов добровільного страхування наземного транспорту, а також те, що з метою встановлення всіх обставин настання події, що має ознаки страхової та визначення розміру страхового відшкодування. 31.01.2020 року та 04.02.2020 року начальник управління врегулювання збитків ОСОБА_8 звертався до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (водія застрахованого автомобіля на момент події) із запитами про надання інформації та документів. Також повідомлено про те, що 12.02.2020 року страховиком не замовлялося у суб`єкта оціночної діяльності проведення автотоварознавчого дослідження щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Porsche Panamera» д.н.з НОМЕР_1 , а також не проводилися дії щодо визначення їх розміру за допомогою програмного комплексу "Audatex", а також станом на 12.02.2020 року страховиком не приймалося будь-якого рішення щодо заявленої 30.12.2019 року події, в тому числі про відмову у здійсненні страхового відшкодування або про відстрочення строку прийняття відповідного рішення по справі.

В той же час, з долученої відповідачем до матеріалів справи копії звіту №084Е про оцінку автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 13.02.2020 року оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» Поляковим В.О. вбачається, що оцінювачем за заявою ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» про проведення експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ з метою визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП (без ПДВ та з ПДВ на запасні частини та матеріали) зроблено висновок про те, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає (без ПДВ) 322321,38грн., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали) 383003,50грн.

Таким чином, з вказаного доказу слідує, що як страховик, так і залучений ним для проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу оцінщик не заперечують те, що транспортний засіб позивача Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав пошкодження, які потребують відновлювального ремонту, саме в результаті ДТП, яка відповідно до умов п.6.2.1 Договору страхування віднесена до страхових випадків.

У відповідності до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про страхування», ст.979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Верховний Суд з урахуванням змісту ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» висловив усталену правову позицію щодо того, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхуванняє підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку (постанови Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №755/18001/16-ц, від 29.07.2019 у справі №501/212/17, від 29.07.2020р. у справі №500/1286/17).

Таким чином, закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних документів страхувальником.

Як вбачається з матеріалів справи пошкодження транспортного засобу позивача є наслідком настання страхового випадку, а саме ДТП, яке трапилося 29.12.2019 року, про що позивачем було у встановленому порядку та з дотриманням визначених Договором страхування строків повідомлено страховика, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, у даній справі наявні обставини з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу.

В той же час причиною відмови у визнанні події страховим випадком стало ненадання позивачем доступу 10.02.2020 року до застрахованого транспортного засобу для проведення комп`ютерного діагностування електронних систем застрахованого транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що саме по собі ненадання застрахованого транспортного засобу для його транспортування з метою проведення комп`ютерного діагностування електронних систем не може бути підставою для відмови у визнанні ДТП страховим випадком та виплати страхового відшкодування, тим паче, що з матеріалів справи вбачається факт пошкодження транспортного засобу саме в результаті настання ДТП.

Суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість встановлення ним обставин настання події, що має ознаки страхової, та визначення розміру страхового відшкодування, у зв`язку із ненаданням позивачем документів, оскільки як вбачається з матеріалів справи, у жодному з листів, на які посилається відповідач як на такі, що містили вимогу надання додаткових документів, в дійсності відсутній конкретний перелік документів, які страховик у відповідності до умов Договору страхування або норм законодавства вимагає від страхувальника йому надати. Натомість, з листів вих.№25 від 31.01.2020 року та вих.№27 від 04.02.2020 року вбачається, що страховик лише запитував відповіді на запитання, які по своїй суті або не стосувалися обставин конкретної ДТП, яка мала місце 29.12.2019 року, як наприклад, питання про детальний опис маршруту пересування автомобіля за день до настання ДТП та в день ДТП із зазначенням місць куди заїжджали, адрес, вказанням часу їх відвідання, або були очевидними і їх додаткове з`ясування не було критично важливим, як наприклад, питання про те, чи було пошкоджено глушник в даному ДТП, адже на момент поставлення таких питань автомобіль вже був двічі оглянутий представниками страховика, які як спеціалісти могли самостійно встановити наявність або відсутність пошкоджень глушника у такому ДТП.

Крім того, суд зауважує, що листом від 05.02.2020 рокуадвокатом ОСОБА_5 було повідомлено відповідача про те, що оригінали листів вих.№25 від 31.01.2020 року та вих.№27 від 04.02.2020 року на адресу ОСОБА_2 не надходили, а надіслані сканкопії таких листів на електронну адресу не можуть розглядатися як оригінали або належним чином засвідчені копії документів, адже вони не є електронними документами, оскільки не підписані за допомогою електронного цифрового підпису, як це встановлено Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Вказані листи були надані у відповідь на адвокатські запити листами вих.№54-ЮР від 10.02.2020 року та

вих.№73-ЮР від 12.02.2020 року. Відповідачем на підтвердження направлення ним на адресу позивача листів вих.№25 від 31.01.2020 року та вих.№27 від 04.02.2020 року не було надано суду доказів направлення їх поштою на її адресу, вказану у Договорі страхування, або вручення таких листів особисто позивачу, при цьому використання електронної пошти у спілкуванні між сторонами по питаннях, що стосуються виконання Договору страхування, не погоджувалося.

Як вбачається з письмової вимоги від 13.02.2020 року наявної в матеріалах справи, позивач зверталася до відповідача з проханням надати їй конкретний перелік документів, визначених розділом 9 Умов добровільного страхування наземного транспорту, що є невід`ємним Додатком №1 до Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» №-1000071 від 19.11.2019 року, яких на думку страховика не було нею надано. Відповідачем не було надано суду доказів того, що на такий лист страховиком було надано відповідь із зазначенням переліку документів, які мали бути надані позивачем у зв`язку із настанням 29.12.2019 страхового випадку, але не були нею надані.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем у встановленому Договором страхування порядку та строки запитувалися від позивача документи та інформація, необхідні для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Щодо посилання відповідача на невиконання позивачем договірних зобов`язань, покладених на неї Договором страхування, а зокрема, пунктом 7.3.11 Умов страхування, то суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається відсутність порушення позивачем положень вказаного договірного пункту. Так, п.7.3.11 Умов страхування встановлено обов`язок страхувальника надати представнику страховика застрахований транспортний засіб для здійснення огляду в світлий час доби, проведення розслідування або автотоварознавчої експертизи після настання страхового випадку (випадку, що має ознаки страхового), до початку ремонтно-відновлювальних робіт та після закінчення відновлювального ремонту, а також для здійснення огляду у світлий час при укладенні Договору, зміні умов страхування, його поновленні. На виконання зобов`язань за цим пунктом договору позивачем було забезпечено представнику страховика ОСОБА_7 можливість огляду транспортного засобу одразу після ДТП, а саме 30.12.2019 року, що підтверджується складеним ним протоколом огляду транспортного засобу від 30.12.2019 року, а також можливість огляду цього транспортного засобу. 15.01.2020 року представником страховика ОСОБА_4 , який також за результатами такого огляду склав відповідний протокол від 15.01.2020 року, а також здійснив фотографування автомобіля за допомогою цифрової фотокамери "CanonIxus 175 PC2275", про що зазначено у звіті №084Е про оцінку автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеному 13.02.2020 року, а самі фото є невід`ємною частиною такого звіту.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вчинення позивачем перешкод у огляді страховиком і залученими ним спеціалістами застрахованого транспортного засобу, натомість наявні докази, які свідчать про неодноразовий огляд транспортного засобу страховиком, що спростовує твердження відповідача про невиконання позивачем договірних зобов`язань, встановлених пунктом 7.3.11 Умов страхування.

Крім того, з письмової вимоги від 27.02.2020 року щодо виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» №-1000071 від 19.11.2019 року та чинного законодавства вбачається, що позивач ОСОБА_2 замовила та оплатила проведення автотоварознавчої експертизи, у зв`язку із чим зверталася до відповідача з проханням направити уповноваженого представника страховика для участі 10.03.2020 року у огляді транспортного засобу експертом з метою визначення розміру завданих збитків за місцезнаходженням транспортного засобу: АДРЕСА_1 . Як слідує зі змісту висновку експерта №155ЕД за результатами судової автотоварознавчої експертизи, складеного 31.03.2020 року судовим експертом Картавовим Ю.О., 10.03.2020 року огляд автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 було проведено, але представник ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» попереджений належним чином на огляд не з`явився, у зв`язку із чим огляд було проведено без участі представника відповідача.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 на виконання умов Договору страхування сприяла проведенню, визначених таким договором процедур, та збору необхідної інформації для забезпечення виплати страхового відшкодування.

Пунктом 7.5.2. Додатку 1 до Договору страхування встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо (подання страхувальником письмового повідомлення про настання страхового випадку) про настання події, що має ознаки страхового випадку, вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику (його правонаступнику/спадкоємцю/вигодонабувачу). Вказане зобов`язання страховика вбачається і з п.8.4.2 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затвердженого Головою правління ПАТ «ХДІ страхування» 11.02.2016 року.

Оскільки письмове повідомлення про настання страхового випадку було подано позивачем ОСОБА_2 відповідачу 30.12.2020 року, то відповідно до умов Договору страхування до 02.01.2020 року включно саме відповідачем мали бути вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику. Як слідує з матеріалів справи і це не заперечується відповідачем, у вказаний період часу страховиком було зроблено лише огляд пошкодженого транспортного засобу. Будь-яких інших дій аж до 15.01.2020 року відповідачем на виконання пункту 7.5.2. Додатку 1 до Договору страхування не здійснювалося і відповідачем позивачу ОСОБА_2 будь-яких вимог щодо надання додаткових документів або вчинення будь-яких дій, необхідних для здійснення виплати страхового відшкодування, не направлялося.

Пунктом 7.5.3. Додатку 1 до Договору страхування встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений Договором та умовами цього Додатку до Договору строк.

Пунктом 10.18. Додатку 1 до Договору страхування визначено, що страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і складає страховий акт протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання страховиком всіх належним чином оформлених документів, необхідних для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру завданих збитків (згідно з Розділом 9 цього Додатку до Договору), а також документів, отриманих Страховиком в процесі розслідування страхового випадку (випадку, що має ознаки страхового).

Пунктом 9.2. Додатку 1 до Договору страхування передбачено, що якщо документи, які подаються на виплату страхового відшкодування, оформлені неналежним чином або надані у неповному комплекті, Страховик має право затримати/призупинити прийняття рішення по справі із повідомленням Страхувальника про причини такого затримання/призупинення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем за наслідками розгляду отриманих від страхувальника, у зв`язку із настанням страхової події, документів у встановлений Договором страхування строк не повідомлялося позивачу про затримання/призупинення прийняття рішення по справі у зв`язку із тим, що надані документи, необхідні для розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, оформлені неналежним чином або надані у неповному комплекті. Зазначене свідчить про те, що позивачем, як страхувальником, було дотримано вимог Договору страхування в частині надання страховку повного комплекту документів, що підтверджують настання страхового випадку (випадку, що має ознаки страхового).

З огляду на вказане, відповідачем на виконання п.10.18.1 Додатку 1 Договору страхування як страховиком протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання від страхувальника документів мало бути складено страховий акт та прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Листом вих.№263/1 від 29.04.2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було повідомлено позивача ОСОБА_2 про те, що страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування по випадку, що мав місце 29.12.2019 року, в той же час з наданого відповідачем до матеріалів справи Акту №В-27961-20 про відмову у виплаті страхового відшкодування/страховій виплаті вбачається, що він був складений 30.04.2020 року, тобто з суттєвим порушенням встановленого Договором страхування строку, який згідно п.7.4.7 Додатку 1 не може перевищувати 3 (трьох) місяців.

У своєму відзиві відповідач підтверджує те, що рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування було прийнято ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 30.04.2020 року, при цьому не надає жодного пояснення того, чому повідомлення про прийняття такого рішення, направлене позивачу листом вих.№263/1 від 29.04.2020 року, датоване за день до дати прийняття такого рішення, а також не надає жодних доказів, які б підтверджували правомірність перевищення страховиком встановленого Договором страхування строку на прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про наявність обставин з якими закон пов`язує виникнення обов`язку у відповідача як страховика здійснити виплату страхового відшкодування позивачу по страховому випадку, що мав місце 29.12.2019 року та про відсутність, визначених Договором страхування і законодавством причин відмови у виплаті страхового відшкодування.

Щодо розміру страхового відшкодування, то суд зазначає, що відповідно до пункту 7.5. Договору страхування сторонами було погоджено, що визначення розміру страхового відшкодування не здійснюється згідно з розрахунком страховика (за калькуляцією "Audatex"), а також до цього не залучається авторизована (гарантійна) СТО, натомість такий розмір визначатиметься неавторизованою СТО за направленням страховика.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідачем направлялося автомобіль Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 до будь-якої неавторизованої СТО, а умовами Договору страхування встановлено заборону на визначення розміру страхового відшкодування за розрахунком страховика (за калькуляцією "Audatex"), суд приходить до переконання, що надана відповідачем копія ремонтної калькуляції "Audatex" №27961 не може бути врахована в якості належного доказу, в тому числі і у зв`язку із тим, що дата розрахунку у ньому вказана як 24.02.2020 року (при цьому у примітках вказано, що такі дані введено вручну користувачем), а дата оцінки 01.09.2020 року, що однозначно вказує на те, що такий акт було складено відповідачем вже після початку розгляду даної справи судом.

Оцінюючи звіт про оцінку автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений 13.02.2020 року оцінювачем ОСОБА_4 , суд звертає увагу на те, що оцінювачем було використано ремонтну калькуляція №YK_2196, складену за допомогою програмного комплексу "Audatex", в якій зазначено дату оцінки 10.02.2020 року, при цьому з листа ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» вих.№73-ЮР від 12.02.2020 року вбачається, що відповідачем стверджується, що станом на 12.02.2020 року ним не замовлялося у суб`єкта оціночної діяльності проведення атотоварознавчого дослідження щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику вказаного автомобіля, а також те, що станом на 12.02.2020 року товариством не проводилися дії щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля за допомогою програмного комплексу "Audatex". З вказаного судом вбачається наявність суперечностей у наданих відповідачем документах, що дає підстави у сумніву в достовірності відображених у них даних.

На замовлення позивача ОСОБА_2 , судовим експертом Картавовим Ю.О. було проведено судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої було поставлено питання про те, яка вартість відновлювального ремонту автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 29.12.2019 року, станом на момент ДТП. За результатами такої судової автотоварознавчої експертизи 31.03.2020 року було складено висновок експерта №155ЕД, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 725544,61грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 має кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз, зокрема, визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, що підтверджується копією свідоцтва №1685 від 11.04.2014 року, яке видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України. Зі змісту Висновку експерта №155ЕД від 31.03.2020 року вбачається, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність в порядку статті 384 КК України, а відтак такий висновок експерта відповідає вимогам, встановленим ст.102 та ст.106 ЦПК України, а отже, є належним і допустимим доказом у даній справі.

Як вбачається з відзиву відповідача, ним не оспорюється висновок експерта №155ЕД від 31.03.2020 року, а сторонами не повідомлялося про наявність підстав для призначення у даній справі експертизи судом, судом також не встановлено таких підстав і необхідності.

Відтак, суд приходить до висновку, що розмір відновлювального ремонту автомобіля Porsche Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 725544,61грн. підтверджений належним доказом та стороною відповідача не спростований.

В частині заявлених позивачкою 3% річних та інфляційних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження №12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Позивач ОСОБА_2 у своїй позовній заяві розраховує 3% річних за період з 01.02.2020 (виходячи з того, що відповідно до п.10.18 Договору страхування виплата мала бути здійснена страховиком не пізніше 31.01.2020 року) по 20.04.2020 року (дату подання позову до суду) в розмірі 4746,85грн., а інфляційні втрати за березень 2020 в розмірі 5775,34грн.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, а також період нарахування відповідає дійсним обставинам справи та є вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги визнати недійсним положення пункту 7.5.3. Додатку 1 до Договору №-1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 19.11.2019 року «Умови добровільного страхування наземного транспорту», в частині того, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за відповідний період, то суд зазначає наступне.

Пунктом 7.5.3. Додатку 1 до Договору страхування визначено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за відповідний період, в той же час відповідальність страхувальника визначена п.12.5. Додатку 1 до Договору страхування в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно повернутого страхового відшкодування (або його частини) за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період.

Таким чином, порівнюючи межі відповідальності сторін (0,1% та 0,01%), слідує висновок, що відповідальність страховика є істотно вищою за відповідальність страхувальника.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

Тлумачення п.3 ст.3, ст.627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 ч.3 ст.6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав:наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення;якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів;якщо це випливає із суті відносин між сторонами.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст.551 ЦК України).

У ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги),якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №559/1605/18 (провадження № 61-913св20) наголошено на тому, що тлумачення вказаних вище норм свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладанні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. Проте свобода у визначенні обсягу договірної відповідальності не безмежна, оскільки законодавець встановлює межі саморегулювання, гарантуючи охорону інтересів окремих учасників цивільного обороту (зокрема, споживачів) за допомогою встановлення імперативної заборони (exante). Тому правочин, яким скасовується або обмежується відповідальність за умисне невиконання або неналежне виконання зобов`язання, є нікчемним. З урахуванням правил, закріплених в статті 217 ЦК, нікчемною буде лише та частина договору (його пункти), в якій передбачено про скасування або обмеження відповідальності. При цьому, це не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов про скасування або обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання.

У Договорі №-1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 19.11.2019 року відбулося обмеження договірної відповідальності (зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01%) без врахування імперативної заборони передбаченої ч.3 ст.614 ЦК України; таким чином, умови Договору страхування щодо зменшення розміру пені із трьох відсотків до 0,01% слід кваліфікувати як нікчемні, а до правовідносин сторін слід застосовувати розмір пені передбачений в ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вказана умова Договору страхування є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-2071цс16.

За таких обставин при вирішенні питання стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування слід застосовувати норму ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач ОСОБА_2 у позовній заяві розраховує пеню за період з 01.02.2020 (виходячи з того, що відповідно до п.10.18 Договору страхування виплата мала бути здійснена страховиком не пізніше 31.01.2020) по 20.04.2020 року (дату подання позову до суду) в розмірі 1732600 грн. застосовуючи у розрахунку за кожний день прострочення встановлений такою нормою закону розмір пені на рівні трьох відсотків.

Наданий позивачем розрахунок пені відповідає обставинам справи та є правильним, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені нею на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 8200грн., понесення яких підтверджено Договором №155ЕД від 06.03.2020 року, рахунком №155 від 06.03.2020, дублікатом квитанції №0.0..1 від 10.03.2020, а також актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №68 від 01.04.2020. Крім того, задоволенню підлягає і вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20 500грн., які були сплачені нею ФОП Гедзь А.В. за надані ним послуги для проведення експертизи, а саме за послуги по зніманню двигуна транспортного засобу і його частковому розбиранню.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд приймає до уваги поданий представником позивача договір про надання правової допомоги від 03.01.2020, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 16.11.2020, який містить детальний опис наданих адвокатом послуг, а також враховує складність справи; обсяг підготовлених адвокатом документів, витрачений адвокатом час на виконання відповідних робіт та наданих послуг, та вважає, що пред`явлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 12400 грн. є обґрунтованою, та відповідає принципу співмірності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за даною категорією спорів, з відповідач слід стягнути судовий збір в дохід держави в максимальному розмірі 10 510 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна» (місцезнаходження: м.Київ, вулиця Велика Васильківська, 102, ) про захист прав споживачів, визнання частково недійсним договору добровільного страхування, стягнення страхової виплати, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 721 916,89 грн., інфляційні втрати в розмірі 5775,34 грн., три проценти річних в розмірі 4 746,85 грн., пеню в розмірі 1 732 600,54 грн., а всього 2 465 039,62 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна на користь ОСОБА_2 витрати понесені позивачем на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 28700 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі понесені позивачем на правничу допомогу адвоката в розмірі 12400 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна» судовий збір в дохід держави в розмірі 10 510 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.