ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/472/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/3154/20 Категорія: 331010200 Пересунько Я. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

За участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

заінтересована особа - орган опіки та піклування Черкаської міської ради;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Погасій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Погасій Світлани Миколаївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Пересунька Я.В. у залі № 2 Соснівського районного суду м. Черкаси 17.11.2020 року, о 14 год. 45 хв., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, -

в с т а н о в и в :

06.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, у відповідності до якої просила визнати недієздатною її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити над останньою опіку, призначивши її опікуном.

Заяву обґрунтовано тим, що приблизно 13 років тому, матір почала казати, що чує голоси навколо неї, неодноразово втікала з дому у зв`язку з тим, що ці голоси наче б то погрожують її життю. У 2014 році ОСОБА_2 проходила лікування в психіатричній лікарні, але це не дало позитивного результату.

6 січня 2017 року матір здійснила підпал власної квартири, після чого стверджувала, що невідома сила вимкнула їй світло, а згодом вибила свічку з рук. У зв`язку з такими подіями ОСОБА_2 , за рішенням суду було примусово госпіталізовано до КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради.

Після чотиримісячного лікування у 2017 році ОСОБА_2 було виписано з лікарні, і з того часу вона знаходиться вдома. Проте стан ОСОБА_2 не покращується, вона так само спілкується з уявними голосами, і є небезпечною для себе, а можливо для оточуючих.

ОСОБА_1 із сім`єю постійно проживала у м. Ялта (Автономна республіка Крим, Україна), але в травні 2019 року вони переїхали до м. Черкаси, щоб доглядати за матір`ю та допомагати ОСОБА_2 .

У заяві зазначається, що через свій незадовільний психічний стан матір заявниці ОСОБА_2 не може правильно орієнтуватись у простих життєвих ситуаціях та адекватно їх оцінювати, не має можливості особисто реалізовувати свої права та усвідомлювати свої дії, у зв`язку з чим необхідно визнати матір ОСОБА_2 недієздатною та призначити заявницю опікуном матері.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.

Встановлено строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною - два роки.

Відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення її опікуном над недієздатною ОСОБА_2 .

До встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 покладено на Орган опіки та піклування Черкаської міської ради здійснення обов`язків з опіки над нею.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України в м. Черкасах (код за ) повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., який нею було сплачено згідно з квитанцією № 0.0..1 від 6 квітня 2020 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Погасій С.М., оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що проти даного судового рішення від 17 листопада 2020 року по справі № 712/3154/20 заперечує повністю, зокрема, щодо визнання її недієздатною, встановлення строку дії рішення про визнання її недієздатною у вигляді двох років, а також заперечує щодо покладання на Орган опіки та піклування Черкаської міської ради обов`язків щодо здійснення опіки над нею.

Підставою для заперечення даного судового рішення ОСОБА_2 є те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також таким, що суттєво порушує права скаржника.

Скаржник вважає, що розгляд даної справи здійснено судом першої інстанції поверхово, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим прийняте помилкове рішення, а тому, на думку скаржника, рішення підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначається, що твердження ОСОБА_1 у заяві про те, що ОСОБА_2 не має можливості особисто реалізувати свої права та усвідомлювати ступінь відповідальності за свої дії не більше, аніж мотивований наклеп. ОСОБА_2 не тільки може самостійно розпоряджатися власним майном та коштами, вести господарство, обслуговувати себе на всі свої потреби, взаємодіяти із суспільством та реалізувати надані їй права, але й також виконувати покладені на неї обов`язки, так як у ОСОБА_2 відсутні будь-які заборгованості по сплаті комунальних платежів. Це свідчить про наявність факту усвідомлення ОСОБА_2 відповідальності за невиконання покладених на неї обов`язків, а тому ОСОБА_2 цілком здатна особисто реалізувати надані їй права, виконувати покладені на неї обов`язки та усвідомлювати ступінь відповідальності за свої дії.

ОСОБА_2 запевняє суд, що на теперішній час, ОСОБА_2 є дієздатною особою, адже згідно з положеннями ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

В апеляційній скарзі звертається увага, на те, що згідно виписки ОСОБА_2 з Комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична допомога» була проведена 03.05.2017 року з кінцевим висновком про задовільний стан психічного здоров`я, відсутності будь-якої загрози ОСОБА_2 для себе та оточуючих, окрім цього, у даному виписному епікрізі зазначено відомості про цілковиту дієздатність ОСОБА_2 .

Скаржник вказує, що з моменту виписки й надалі жодних скарг стосовно свого психічного стану ОСОБА_2 не заявляла, не зверталася до медичних закладів з проханням надати їй медичну допомогу, почувала себе психічно здоровою, будь-яких підстав для сумнівів у психічному здоров`ї не виявляла.

Також в апеляційній скарзі зазначається, що висновок судово-психіатричної експертизи

№ 277 від 09.06.2020 року, не містить мотивувального висновку як психічний розлад впливає на здатність усвідомлювати та керувати своїми діями.

Враховуючи наявність помилок та неточностей, які зустрічаються у даному експертному висновку, можна зазначити, що відповіді на конкретні поставлені запитання є також не уточненими та такими, що можуть містити певні помилки та недостовірні факти, вважає скаржник.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Погасій С.М. просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11. 2020 року по справі № 712/3154/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна - відмовити в повному обсязі.

26 лютого 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошуна С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів у відзиві зазначається, що вказані підстави в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та поданими доказами.

У відзиві вказується, що при дослідженні матеріалів справи, та винесенні рішення суд врахував не тільки покази ОСОБА_1 , але й повністю медичну документацію її матері ОСОБА_2 . Також в судовому засіданні були допитані свідок, який проживає поряд із ОСОБА_3 та лікар, що проводив експертне дослідження психіатричного стану ОСОБА_2 .

Стосовно тверджень представника ОСОБА_2 про її адекватний стан, то це є її суб`єктивна думка представника, яка не перебуває з нею постійно.

Відносно письмових свідчень сусідки, яка позитивно характеризує ОСОБА_2 , то даний свідок не була допитана в судовому засіданні, сторони не мали можливість задати їй питання, тому відповідно є сумніви в об`єктивності її показів, зазначається у відзиві представником заявниці.

У відзиві зазначається, що наведені в апеляційній скарзі неточності в тексті експертного висновку № 227 від 09.06.2020 року, не можуть слугувати підставою для скасування рішення, так як в суді був допитаний експерт, який проводив дану експертизу та відповів на всі питання поставлені експерту, в тому числі, і представника ОСОБА_2 стосовно безумовного (абсолютного) факту не усвідомлення ОСОБА_2 своїх дій. Клопотання про проведення повторної експертизи представник ОСОБА_2 не подавала під час розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Хорошун С.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявниці ОСОБА_1 , її представника, представника ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково заяву заявниці про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог стосовно недієздатності ОСОБА_2 , врахувавши наявні в матеріалах справи докази, безпосередньо проведену судово-психіатричну експертизу та пояснення свідків, лікаря-психіатра ОСОБА_4 .

Відмовляючи заявниці ОСОБА_1 у вимозі стосовно призначення її опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не надала всіх документів, які передбачені п. 3.3 Правил опіки та піклування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 , 1949 року народження, є власником квартири АДРЕСА_1 . Заявник ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження, та на день ухвалення рішення проживає разом з ОСОБА_2 у вказаній квартирі (а.с.11).

На підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 січня 2017 року ОСОБА_2 було госпіталізовано до КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради в примусовому порядку.

Із змісту рішення випливає, що підставою для цього стало вчинення пожежі у квартирі, та висновок комісії лікарів-психіатрів, які підтвердили, що ОСОБА_2 страждає на хронічний маячний розлад, галюцинаторно-маячний синдром з когнітивними порушеннями і суспільно-небезпечними діями, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, і потребує стаціонарного лікування (а.с.12-14).

Згідно даних листа Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під наглядом лікаря -психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» з 2014 року.

Нагляд припинений 05.07.2019 року відповідно дол. наказу МОЗ України від 13.05.2019 року № 1063 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року № 20», нагляд осіб, які страждають на психічні розлади з 05.07.2019 року (дата набрання чинності наказу) не здійснюється. Діагноз: судинна деменція.

За період із січня 2017 року по теперішній час ОСОБА_2 особисто за наданням медичної допомоги до закладу не зверталась.

Із матеріалів справи вбачається, що на запит суду від ГУНП в Черкаській області надано відповідь та повідомлено, що 26.01.2018 року до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області надійшла заява за вх. 46/Г-15 від 26.01.2018 року від гр. ОСОБА_2 стосовно неправомірних дій мертвих істот, які стали причиною виникнення пожежі.

Згідно даних заяви ОСОБА_2 просила вилучити та знищити мертвих тваринок з її квартири, тому що вампіри невидимі для неї, ховаються ретельно, гавкають цілодобово, випиваючи її життєву енергію тіла, які б`ють своїми потоками з її видозміненою у вампірській утробі енергією. Розмовні звуки вампірів лише схожі на людські. Наявні в квартирі вампіри людоїдні, що поїдають поступово людину і їй причинили калічення тяжкі (а.с. 51).

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

У відповідних положеннях підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 - задоволено.

Призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу у даній справі, на вирішення експертів постановлено питання: 1. Чи хворіє ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на хронічне, стійке психічне захворювання ?

2. Чи здатна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ?

3. Чи може ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брати участь у судовому розгляді справи про визнання її недієздатною та особисто дати пояснення по суті цієї справи ?

Відповідно даних висновку судово-психіатричної експертизи № 227 від 9 червня 2020 року, комісія дійшла висновку про наявність у ОСОБА_2 проявів хронічного стійкого психічного розладу у формі хронічного маячного розладу, через що на теперішній час вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може самостійно брати участь у судовому розгляді справи про визнання її недієздатною та не може самостійно особисто давати пояснення у цій справі (а. с. 77-79).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції із змісту висновку також вбачається, що в процесі клінічного інтерв`ю ОСОБА_2 повідомляла, що приблизно 20 років, як вона чує «голоси вампірів». Спочатку ці голоси були з квартири сусідів, а потім вампіри проникли до неї у квартиру; розмовляли з нею; знали , про що вона думає; розмовляли з нею вголос і думками. Вважала, що вампіри полювали за нею, викрадали в неї гроші і документи, причиняли їй побої. У 2014 році ОСОБА_2 зверталась у травмпункт у зв`язку з побоями, отриманими від «вампірів із травмою хребта», наполягала на обстеженні із застосуванням комп?ютерної томографії, пояснювала, що ніхто крім неї не бачив вампірів.

Вказані істоти поселились у неї в квартирі, постійно змінювали місце свого перебування, «лазили по стінах». Коли вона намагалась виганяти їх, то вони «відносились до цього ревносно і починали забивати», говорили, що їм подобається «її солодке тіло, яке вони вживали в їжу», залякували тим, що «залізуть в її горло і задушать її». На запитання чи зверталась ОСОБА_2 за наданням психіатричної допомоги - проявляла невдоволення та казала, що не хвора, і що ліки їй не потрібні.

ОСОБА_2 пояснювала, що в 2017 році через дії цих істот у квартирі сталась пожежа. Не хоче, щоб у її квартирі проживала дочка з онуками, щоб рідні не набрались «цих істот».

Щодо встановлення опіки та призначення опікуном дочки, то ОСОБА_2 відносилась до цього негативно, з проявами роздратування, вважала, що сама може вирішувати всі питання матеріального характеру, розпоряджатись пенсією та бути незалежною від дочки.

Відповідно до частини 1 статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини у відповідності стаття 32 Конституції України.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій, та може керувати ними згідно частини 1 статті 30 ЦК України.

Частиною 2 статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до частин першої-другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун , що передбачено частинами 1-3 статті 41 ЦК України.

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров?я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов?язки згідно ст. 55 ЦК України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов?язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров?я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод. Тому держава зобов?язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід?ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України.

Згідно до частини першої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім?ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що вказано у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо визнання особи недієздатною, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційного суду, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, і дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_2 недієздатною, оскільки заявником надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності психічного захворювання (хвороби) чи іншого психічного розладу у ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано та надано оцінку поясненням свідків, допитаного в судовому засіданні лікаря-психіатра ОСОБА_4 , який входив до складу комісії при проведенні судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_2 , а також здобутих доказів у їх сукупності, що дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 підлягає визнанню недієздатною, оскільки не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними у зв`язку з психічною хворобою.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, правильно встановив наявність правових підстав для задоволення заяви про визнання фізичної особи недієздатною, оцінивши зібрані докази у справі.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров?я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов?язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами 4, 5 статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов?язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи . Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерством освіти України, міністерством охорони здоров`я України та Міністерством праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі - Правила).

За змістом п.п. 1.1,1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомогти щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

За змістом п.3.3 Правил, документи, за наявності яких органи опіки і піклування

призначають опікуна є: повідомлення державних, громадських організацій або заяви

громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або

іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлим чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров?я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява

про прийняття на себе обов?язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов?язки; довідки лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки .

Суд першої інстанції, встановивши, що при зверненні до органу опіки та піклування про звернення до суду з поданням про призначення її опікуном ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 не надала всіх документів, які передбачено п. 3.3 Правил, а саме: акта обстеження умов життя ОСОБА_2 і опис її майна; довідки про стан здоров?я ОСОБА_1 ; довідки про місце проживання майбутнього опікуна і її заява про прийняття на себе обов?язків про опіку; акта перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновку від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов?язки; довідки лікувальної установи про відсутність в сім?ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають бути опікуном, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову заявнику ОСОБА_1 про призначення її опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , зазначивши, що дана вимога подано передчасно, а тому дана вимога не може бути задоволена судом.

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, поклавши на орган опіки та піклування Черкаської міської ради здійснення обов`язків з опіки над ОСОБА_2 до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 .

Доводи скаржника щодо відсутності потреби у призначенні опікуна ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження належними доказами, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Щодо доводів скаржника стосовно проведеної судово - психіатричної експертизи, то колегія суддів апеляційного суду вважає відзначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону України «Про судову експертизу»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00) зазначається, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи, і тому складає невід`ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Частиною 2 ст. 113 ЦПК України встановлено, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно п.п. 2 п. 2.1 розділу ІІ. Права, обов`язки та відповідальність експерта, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, експерт має право відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи.

Відповідно до пункту 35 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 № 397, висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи.

Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи складається, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Тому, із зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Погасій С.М. не заявляла клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи після отримання висновку експертизи судом, в разі її незгоди з висновком експертизи, так як матеріали справи не містять вказаного клопотання.

Скаржником не надано вмотивованих доказів помилковості чи необгрунтованості висновку експертизи, або доказів, що висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи чи викликає сумніви в його правильності, а тому доводи апеляційної скарги щодо неналежності та сумнівності висновку експертизи, допущених граматичних помилок у тексті висновку, є безпідставними, тому не підлягають задоволенню судом апеляційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні обставин справи судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, доводи скаржника не спростовують висновків суду щодо задоволення вимог про визнання особи недієздатною.

В цілому ж доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які судом обґрунтовано спростовано, тому колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Погасій Світлани Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12.04. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов