Провадження № 2/369/327/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Новіцькій М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нацина-Марченко Оксана Олександрівна, про визнання шлюбного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нацина-Марченко Оксана Олександрівна, про визнання шлюбного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010 року, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що під час спільного проживання за кошти сім`ї сторони придбали квартиру та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , які 02.07.2014 року обміняли на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2 . 27.11.2017 року між сторонами укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Нациною-Марченко О.О., зареєстровано в реєстрі за № 1112. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Вважає, що п. 2.1.1. та 2.1.2 вказаного шлюбного договору суперечать вимогам ч. 5 ст. 93 СК України, а тому в силу положень ст. 203, 215 ЦК України є недійсними.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 9, 103 СК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України просила визнати шлюбний договір, укладений 27 листопада 2017 року між нею, ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 недійсним.

У судове засідання позивач і представник позивача з`явились, позов підтримали і просили задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

У судове засідання третя особа не з`явилась, надала заяву про розгляду справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, показання свідків у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (прізвище після шлюбу ОСОБА_1 ) зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 19.06.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.06.2012 року.

13.07.2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири із розстроченням платежу, згідно якого ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 прийняв вказану квартиру та сплатив грошові кошти за неї. Квартира розташована на земельній ділянці площею 0,0104 га з кадастровим номером :01:045:0171, яка відчужується одночасно.

Згідно п. 9 договору вказано, що право власності набувається за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_1 ..

13.07.2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки із розстроченням платежу, згідно якого ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0104 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:045:0171, а ОСОБА_3 прийняв вказану земельну ділянку та сплатив грошові кошти за неї.

Згідно п. 3.6 договору вказано, що право власності набувається за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_1 ..

02.07.2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено договір міни об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки на квартиру та земельну ділянку, згідно якого ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_3 об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,153 га, кадастровий номер :01:051:0114, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 в обмін на квартиру АДРЕСА_4 та земельну ділянку, на які вона розташована, площею 0,0104 га. кадастровий номер :01:045:0171, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 та земельну ділянку, на якій вона розташована, площею 0,0104 га. кадастровий номер :01:045:0171, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 в обмін на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,153 га, кадастровий номер :01:051:0114, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно п. 9 вказаного договору цей договір вчинено за письмовою згодою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_1 ..

Згідно довідки № 62 від 20.02.2019 року вказано, що земельній ділянці кадастровий номер :01:051:0114, загальною площею 0,153 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 в зв`язку з впорядкуванням номерів та назв вулиць.

14.05.2018 року Солом`янським районним судом м. Києва прийнято рішення у справі № 760/26881/17-ц, яким шлюб, зареєстрований 19.06.2010 року в відділі РАЦС Оболонського РУЮ в м. Києві між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірвано.

27.11.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною-Марченко О.О., зареєстровано в реєстрі за № 1112.

В процесі розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які повідомили відомі їм обставини по даній справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду надала свідчення, що вона є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, і сторони по справі звернулися до нотаріуса, вичитали договір і особисто кожен його підписав. Нотаріус роз`яснювала права і обов`язки сторін, наслідки укладення цього договору. Свідок запитувала у позивача і відповідача-чи є сумніви в них з приводу укладення договору, чи є внутрішня воля сторін на укладення договору.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала свідчення суду, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_3 .. У березні 2012 року, як допомогу сину, вона надала сину на купівлю квартири 10 000 доларів США, у травні місці-4 000 доларів США, у серпні-2 000 доларів США. Свідок по можливості допомагала погашати кредит, а саме надавала 2000 грн., а коли і 4000 грн.. Син їй дзвонив і радився з нею. З договором вона ознайомилась пізніше. Автомобіль Шкода-Октавіа був зареєстрований на свідка, але за договором син віддає автомобіль ОСОБА_1 .. Кошти за автомобіль ОСОБА_1 не віддає. Нотаріус переоформила автомобіль з неї на ОСОБА_1 .. Письмових доказів щодо надання грошових коштів сину у свідка немає. Свідок особисто надавала грошові кошти без розписок.

Свідок ОСОБА_11 надала свідчення суду, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_3 .. 80 000 грн. ОСОБА_3 віддав ОСОБА_1 , а потім і віддав їй автомобіль Шкода-Октавіа шляхом передачі у нотаріуса. ОСОБА_3 в недобудованому будинку проводив роботи: робив дах, вікна, переробляв опалення і котел. Ці роботи коштували не менше 150 000 грн..

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 92 Сімейного кодексу України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Згідно ст. 93 Сімейного кодексу України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 94 Сімейного кодексу України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно ст. 103 Сімейного кодексу України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано:

П. 2 Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК ( 435-15 ) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

П. 4 Судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

П. 5 Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

П. 8 Відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо).

Згідно п. 1.1.2 Шлюбного договору вказано, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме майно, придбане та/або набуте чоловіком або дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім`я воно було придбано або набуте/зареєстроване.

В п. 2.1 шлюбного договору вказано, що цим договором сторони підтвердили, що особистою приватною власністю відповідача є нерухоме майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:051:0114.

Аналіз вказаних положень шлюбного договору свідчить про те, що сторони визначили правовий режим вказаного нерухомого майна, визначили майнові права щодо вказаного нерухомого майна, а не передали у власність відповідача вказане нерухоме майно, як вказує позивач.

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що укладання шлюбного договору відповідає вимогам законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним, що є наслідком відмови в задоволенні позову.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто, в результаті аналізу вказаних правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 92, 93, 94, 103 Сімейного кодексу України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст. ст. 4, 5, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нацина-Марченко Оксана Олександрівна, про визнання шлюбного договору недійсним, відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Інформація про третю особу: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нацина-Марченко Оксана Олександрівна, місце знаходження: АДРЕСА_6 .

Повне рішення суду складено 08 квітня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук