Справа № 463/1782/20 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/3511/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей,

в с т а н о в и л а:

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила присудити у її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6000 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11 червня 2019 року, діти залишились проживати разом з нею та знаходяться на її утриманні, позаяк, відповідач працює в ТОВ «МАРВЕЛ ІНТЕРНЕШНЛ ТОБАККО ГРУП» на посаді машиніста-регулювальника та отримує стабільний дохід, однак, не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на дітей.

Необхідність в отриманні аліментів у вказаному вище розмірі позивач обґрунтовує тим, що, окрім витрат на харчування дітей, купівлю їм одягу та взуття, канцелярського приладдя для навчання в школі, значні кошти витрачаються для задоволення потреб дітей у заняттях спортом, зокрема, футболом, яким вони займаються професійно (на оплату занять, купівлю футбольної форми, на переїзди/перельоти і проживання під час участі у змаганнях тощо).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Присуджено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 2200 грн. на кожну дитину, починаючи з 26 лютого 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття та до зміни матеріального становища сторін.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача 6400 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції та 3200 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції.

Апелянт зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував усіх обставин, які характеризують матеріальне становище відповідача, зокрема, тієї обставини, що в листопаді 2019 року відповідач придбав автомобіль марки «Mitsubishi outlander», 2006 року випуску, вартістю в межах від 144000 грн. до 216000 грн., що свідчить про наявність у відповідача значно вищого доходу, ніж зазначено у довідці про доходи.

Вважає, що суд безпідставно відмовив їй у відшкодуванні понесених витрат на правничу допомогу, не врахувавши норми процесуального закону, які регулюють вирішення даного питання, та не давши належної правової оцінки доказам на підтвердження таких витрат.

25 січня 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Зазначає, що не відмовляється від свого батьківського обв`язку утримувати дітей і вважає, що присудивши йому до сплати аліменти в розмірі 2200 грн. на кожну дитину, суд врахував рівність обов`язку обох батьків по утриманню дітей.

Також наголошує, що до відзиву на позовну заяву він долучив докази, якими підтверджено придбання ним автомобіля за рахунок коштів, одержаних від продажу квартири, яка належала на праві власності йому та його матері ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30.03.2021 року, є дата складення повного судового рішення 09.04.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10).

Діти зареєстровані за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с.50), однак, відповідач визнає ту обставину, що фактично діти проживають разом із позивачем, окремо від нього.

Відповідач ОСОБА_2 працює в ТОВ «МАРВЕЛ ІНТЕРНЕШНЛ ТОБАККО ГРУП» на посаді машиніста-регулювальника, його місячний нарахований дохід становить 8200 грн. (а.с.28).

21.11.2019 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з іншим чоловіком (а.с.32), подала документи про свою вагітність (а.с.29-31).

Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції наведені вище норми закону врахував і присудив позивачу аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який на момент звернення позивача з позовом становив 2218 грн., що сумарно на двох дітей становить більше половини місячного доходу відповідача, а тому підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, як просить позивач, в колегії суддів немає.

Крім того, необхідно зазначити, що витрати, пов`язані із заняттям дітей футболом, яким вони займаються професійно, є додатковими витратами на дитину, стягнення яких вирішується в іншому порядку.

Безпідставними є доводи апелянта і в частині вирішення судом питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року (справа №751/3840/15-ц), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За позицією Великої Палати Верховного Суду у названій постанові, наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надала суду договір про надання правової допомоги (адвокатських послуг), укладений з адвокатським бюро «Уляни Вовк» в особі керуючого Вовк У.Я. (а.с.33).

В п.3.2 договору сторони погодили визначити вартість однієї робочої години в розмірі 800 грн.

У п.3.3 договору зазначено, що орієнтовний розмір оплати послуг (гонорар) розраховується, виходячи з кількості робочих годин, необхідних для надання послуг згідно з цим договором, та зазначається у попередньому розрахунку, який погоджується з клієнтом.

Згідно з п.3.4 договору, клієнт оплачує вартість наданих послуг протягом 15 банківських днів з дня підписання акту наданих послуг.

З матеріалів справи встановлено, що акт приймання-передачі наданих послуг на суму 6400 грн. підписаний сторонами 27.04.2020 року (а.с.64), однак, до ухвалення судом першої інстанції 22.10.2020 року рішення в даній справі, стороною позивача так і не долучено оформленого у встановленому законом порядку документа про оплату позивачем наданих послуг адвоката.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про відшкодування цих витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.