Справа № 643/4793/21
Провадження № 2-з/643/69/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання спадкового договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить: визнати спадковий договір щодо переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (далі Квартира) після смерті ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом П`ятої ХМНДК Аль Бієк Н.С. від 22.11.2019, зареєстрований в реєстрі за № 6-734 - недійсним; застосувати наслідки недійсності спадкового договору ОСОБА_1 , посвідченого нотаріусом П`ятої ХМДНК Аль Бієк Н.С. від 22.11.2019, зареєстрованого в реєстрі за №6-734, шляхом виключення запису про нього з Спадкового реєстру та виключення запису про заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

25.03.2021 позивачем подано заяву, в якій він просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на Квартиру, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам відчужувати вказану Квартиру.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_1 . Причиною смерті була токсична дія етилового спирту та отруєння алкоголем. За життя він мав інвалідність 3 групи, хворів на ушкодження ЦНС та опорно-рухового апарату, йому було діагностовано токсичну енцефалапатію та психічний розлад. Вказаний стан здоров`я не давав йому цілком на момент укладання спадкового договору усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після смерті брата, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, після чого була відкрита спадкова справа № 67117817 від 27.01.2021. Позивач є єдиним родичем померлого та спадкоємцем другої черги. До складу спадщини входить рухоме майно та Квартира. Після смерті брата позивачу стало відомо, що за життя померлий ОСОБА_1 уклав спадковий договір на користь його знайомої ОСОБА_2 . Передбачений законом для прийняття спадщини строк закінчується 01.07.2021. Однак через наявність спадкового договору, заборона з Квартири може бути знята в момент подачі відповідачем копії Свідоцтва про смерть, після чого відповідач отримає можливість розпорядитись Квартирою та спадкове майно у вигляді Квартири може перейти у власність третіх осіб. Враховуючи наведене, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як вбачається з наданих суду доказів, спірна Квартира належала на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується, зокрема, даними спадкового договору від 22.11.2019.

Згідно свідоцтв про народження НОМЕР_1 від 05.04.1973 та НОМЕР_2 від 07.09.1964, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є рідними братами.

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 04.01.2021.

З наданої суду медичної документації вбачається, що ОСОБА_1 був інвалідом 3 групи, хворів на токсічну енцефалопатію та інші хвороби.

Згідно спадкового договору від 22.11.2019, посвідченого державним нотаріусом 5 ХМДНК 22.11.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 6-734, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , остання в разі смерті ОСОБА_1 набуває право власності на Квартиру.

З відповіді приватного нотаріуса Панченко О.В. № 49/01-16 від 25.03.2021 вбачається, що після смерті ОСОБА_1 вказаним нотаріусом за заявою позивача заведено спадкову справу.

Таким чином, з доводів заяви про забезпечення позову, позовної заяви та наданих позивачем документів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу правомірності укладання спадкового договору, внаслідок якого відповідач набула право власності на Квартиру, що належала померлому ОСОБА_1 , заяву про прийняття спадщини після смерті якого було подано позивачем.

Згідно чинного законодавства України та висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати по суті оцінку доведеності або обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної Квартири на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що накладення заборони відчуження Квартири є необхідним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірний тягар для власника Квартири, оскільки Квартира фактично перебуватиме у володінні власника та обмежується лише можливість розпоряджатися нею. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан власника Квартири та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Позивач в заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на спірну квартиру.

Вказані вимоги позивача про накладення арешту на вказану вище квартиру суд вважає такими, що є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та будуть перешкоджати відповідачу можливості в цілому реалізувати повноваження власника квартири, в зв`язку з чим задовольняє заяву частково та забезпечує позов шляхом накладення заборони відчуження Квартири.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання спадкового договору недійсним задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Крівцов Д.А.