Провадження № 22-ц/812/660/21 Суддя першої інстанції Далматова Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа № 486/2008/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Далматової Г.А., в залі судового засідання в м. Южноукраїнськ, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року у справі за її позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3 про захист прав споживачів було розірвано договір про поставку віконних систем від 10 лютого 2019 року та стягнуто на її користь сплачені нею на виконання цього договору кошти у розмірі 3 750 грн.

Зазначеним судовим рішенням було встановлено протиправну поведінку відповідача, яка виявилася у невиконанні умов договору щодо поставки та установки віконних систем в період, внаслідок чого вона залишилася на зиму 2019-2020 років без вікон і без грошей, які сплатила відповідачу по договору.

До цього часу рішення суду в повному обсязі відповідачем не виконано, виконавчий документ перебуває на примусовому стягненні в органах державної виконавчої служби міста Южноукраїнськ Миколаївської області.

За весь час (більше року) невиконання зобов`язань по встановленню вікон відповідачем, позивач перенесла багато страждань, що мало значний негативний вплив на її здоров`я. Цей вплив виявився у вигляді безсоння, серцевих нападів, раптових приступів занепокоєння, які викликали постійні підвищення тиску.

Всі ці розлади здоров`я викликали необхідність відвідування лікарень, проходження процедур і несення витрат на придбання різних ліків, що підтверджується доказами понесених витрат на придбання ліків.

Крім того, позивач є самотньою літньою особою (у 2020 році їй виповнилось 90 років), інвалідом 2 групи змушена була терпіти постійні приниження зі сторони відповідача і її родичів у вигляді спочатку невиконаних обіцянок по виконанню замовлення, а потім - звичайної грубої лайки, що направлена особисто проти неї. Сплачені нею гроші є для неї великими коштами, що майже дорівнюють розміру її місячної пенсії, які вона змушена була передати відповідачу, а натомість отримала холодну квартиру без відремонтованих вікон.

Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні не були обґрунтовані та підтверджені жодним належними та допустимими доказами.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , оскаржила його шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення для вирішення справи та неналежну оцінку доказів, наданих позивачем, просила скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що в ухвалі про відкриття провадження Южноукраїнського міського суду Миколаївської області по даній справі позивачеві було запропоновано надати оригінали платіжних документів, що підтверджують витрати останньої на лікування в період невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем по договору. У зв`язку з цим, стороною позивача до суду були надіслані оригінали частини квитанцій, які збереглися за той період.

В мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення спочатку описуються усі встановлені іншим судом порушення відповідача стосовно позивача, викликані цими порушеннями страждання позивача, хвороби і суми витрат на ліки, а потім суд робить висновок про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між станом здоров`я позивача і діями відповідача.

Проте, шкідливі наслідки для здоров`я позивача, пов`язані з протиправними діями відповідача підтверджується крім медичних документів, також витратами позивача на лікування, датовані періодом 2019-2020 років, тобто у період, коли відповідач взяла у позивача кошти і не виконувала взяті на себе зобов`язання по договору.

З матеріалів справи (копія паспорту, посвідчення учасника бойових дій, документів, що підтверджують інвалідність позивача) видно, що позивач є в досить поважному віці (91 рік). Засоби до існування у позивача обмежені, оскільки вона проживає одна та має невелику пенсію, яка станом на 2019-2020 роки сягала близько 4 000 грн. Враховуючи розмір комунальних послуг, їй ледь залишалися кошти на їжу.

Крім того, вікна вона планувала встановити перед зимою. Таким чином, маючи надійні вікна, вона б могла заощадити на високих комунальних платежах.

В зв`язку з тим, що пенсії позивачу не вистачало навіть на їжу, то суму доставки і встановлення вікон в її квартиру вона повинна була збирати майже півроку, економлячи на всьому і навіть іноді не доїдаючи.

Отже, сплативши кошти, які позивач збирала півроку і не отримавши вікон, на які вона так розраховувала, вона почала переживати і цілком обґрунтовано отримала стрес, який призвів до загострення гіпертонії. Зрештою вона вже дві зими живе з пошкодженими вікнами і з постійними проблемами зі здоров`ям. Тобто, причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача і збитками матеріального і морального характеру позивача наявний, підтверджується матеріалами справи.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, ухваленим у цивільній справі № 755/13243/19 розірвано договір про поставку та встановлення віконних систем № 1001, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 10 лютого 2019 року та стягнуто з ОСОБА_3 кошти в сумі 3750 грн, що були сплачені на виконання умов цього договору. Рішення набрало законної сили та виконується Южноукраїнським міським відділом ДВС згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2020 року.

Цим судовим рішенням було встановлено порушення суб`єктивного цивільного права позивача ФОП ОСОБА_3 , пов`язаного з реалізацією прав споживача у зв`язку з порушенням зобов`язань за договором про поставку та встановлення віконних систем.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 встановлено, що вона звернулася до суду за компенсацією моральної шкоди, оскільки відбулося порушення відповідачем її цивільного права та їй було завдано моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що позовні вимоги в судовому засіданні не були обґрунтовані та підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Проте з такими висновками погодитись не можна.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Так, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського Суду з прав людини є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського Суду з прав людини з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже судам необхідно враховувати в своїй діяльності прецедентну практику Європейського Суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3 000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду справи Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Згідно статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ураховуючи те, що судовим рішенням встановлено, що саме з вини ФОП ОСОБА_3 позивачу було надано неякісні послуги з поставки та встановлення віконних систем (не виконання послуг за договором), у зв`язку з чим було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення сплаченої вартості послуг, колегія суддів дійшла висновку, про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Позивач зазначала, що у зв`язку з порушенням відповідачем її прав, починаючи з часу невиконання зобов`язань за договором, вона перебувала у стані нервового стресу, внаслідок чого з урахуванням її літнього віку та інвалідності значно погіршився стан її здоров`я, загострилися вже існуючи хвороби, наявність яких підтверджується наданими медичними документами. Відмова відповідача від виконання зобов`язань змусила її звертатися до суду з позовом про розірвання договору та повернення її коштів, розмір яких є для неї значним з огляду на розмір її пенсії.

Колегія суддів враховує, що порушення суб`єктивних прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Наведені позивачем обставини, за оцінкою апеляційного суду спричинили позивачу душевні страждання, переживання стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли їй моральну шкоду, а тому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав відмови позивачу у компенсації моральної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_1 зазнала певних незручностей, у зв`язку з відмовою відповідача від поставки та встановлення віконних систем у її житлі, на що вона розраховувала та тривалий час вимушена терпіти незручності щодо заміни вікон, через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, необхідністю звернення до суду для повернення своїх коштів, у зв`язку з неможливістю захистити порушене право споживача, що з урахуванням її похилого віку, інвалідності та стану здоров`я негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань, керуючись установленими законом принципами розумності, виваженості та справедливості, врахувавши характер і тривалість страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування на її користь з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави за подачу позову при зверненні до суду 50 грн та за подачу апеляційної скарги відповідно 75 грн, а загалом - 125 грн (5%).

Судові витрати у розмірі 950 грн - за подачу позову та у розмірі 1 425 грн - за подачу апеляційної скарги, а всього 2 375 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 125 грн судового збору.

Судові витрати у розмірі 2 375 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року.