РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

(Справа № 285/113/21, провадження у справі № 2/0285/317/21)

розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції у спрощеному порядку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізінг Україна до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшла справа за вищезазначеним позовом, де позивач ТзОВ «Порше Лізинг Україна» просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину договору про фінансовий лізинг № 00009426 від 18.12.2017 року, а саме: зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відшкодувати вартість користування транспортним засобом, автомобілем легковим Audi A8 Long 4/ НОМЕР_1 , рік видавництва: НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , за період користування з 24.01.2014 року по 15.06.2018 року у сумі 389 848,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.01.2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009426 та додатки до нього.

Відповідно до умов укладеного договору ТзОВ «Порше Лізинг Україна» передало відповідачу у користування об`єкт лізингу - транспортний засіб Audi A8 Long 4/0 TFSI, рік видавництва: 2013, шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , вартість якого еквівалентна 178 000,00 доларам США, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно графіку покриття витрат й виплатити лізингові платежі.

Відповідач припинив виконувати свої грошові зобов`язання по договору, в зв`язку з чим 18.12.2017 року йому було направило вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Крім того, у зв`язку із наявною за відповідачем заборгованістю ТзОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості та збитків відповідно до договору.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 688/3253/18 від 25.02.2019 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг 00009426 від 18.12.2017року відмовлено, оскільки договір про фінансовий лізинг є нікчемний.

15.06.2018 року у ході виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису, було примусово вилучено автомобіль та передано ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Позивач керуючись ст.1212 ЦК України та посилаючись на те, що оскільки відповідач з 24.01.2014 року по 15.06.2018 року користувався автомобілем на підставі нікчемного договору та не сплатив в повному обсязі коштів за таке користування, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у поданому відзиві позовні вимоги не визнав. Представник відповідача посилаючись на те, що оскільки транспортний засіб 15.06.2018 року було повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», а останнє будь-яких коштів, які було сплачено відповідачем на виконання нікчемного правочину не повернуло, а також, що положення ст.1212 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 24.01.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009426. Відповідно до умов Договору ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_3 у користування об`єкт лізингу - транспортний засіб Audi A8 Long 4/0 TFSI, рік видавництва: 2013, шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , вартість якого еквівалентна 178 000,00 доларам США, а відповідач зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно графіку покриття витрат й виплатити лізингові платежі.

15 червня 2018 року на підставі акту приватного виконавця, при виконанні виконавчого напису № 448, виданого 16.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було передано автомобіль ТзОВ «Порше Лізинг Україна». (а.с.39)

Встановлено, що Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 688/3253/18 від 25.02.2019 року у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг 00009426 від 18.12.2017року відмовлено, оскільки даний договір відповідно до ст. 220 ЦК України є нікчемний (а.с.72-74).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

В частині положень щодо надання об`єкту лізингу у користування, на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» , що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг», глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України

Частиною другою статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити підстави для його задоволення, в тому числі розмір коштів, які мав заплатити відповідач за весь час користування транспортним засобом.

На обґрунтування позовних вимог щодо розміру коштів, позивачем надано рахунки-фактури від 01.03.2018р., 02.04.2018р., 02.05.2018 р. та 01.06.2018 р. з яких вбачається, що суми, які в них зазначені, являються лізинговими платежами та містять лише відомості про вартість об`єкту лізингу та проценти і комісію, що встановлено Договором № 00009426 від 24.01.2014 року, а не вартість користування транспортним засобом. (а.с.29-32)

Крім того, позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач ОСОБА_3 за період з 27.01.2014 року по 13.02.2018 року сплатив 4 523 169,68 грн за користування автомобілем, а згідно графіку покриття витрат та виплат лізингових платежів до Договору на момент повернення автомобіля повинен був сплатити 4 912 818,08 грн (заборгованість 389 648,40 грн).

Отже, зі змісту позовної заяви та долучених до неї доказів вбачається, що позивач фактично ставить питання про зобов`язання відповідача сплатити недоотримані ним лізингові платежі за час користування предметом лізингу відповідачем відповідно до умов Договору лізингу № 00009426 від 24.01.2014 року, якій є нікчемним.

Таким чином, суд не бере до уваги зазначені рахунки, оскільки вони видані на підставі договору, якій є нікчемним. Інших доказів, з яких можливо було б визначити розмір коштів, які повинен сплатити відповідач за користування транспортним засобом (споживча якість автомобіля та інші обставини, які мають істотне значення), якій належить позивачу, останнім суду не надано.

Також встановлено, що автомобіль (об`єкт лізингу) повернуто позивачу, що підтверджено відповідним актом від 15.06.2018 року. (а.с.39)

Положення частини першої статті 216 ЦК України покладають обов`язок на кожну із сторін недійсного правочину повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (двостороння реституція), але як встановлено під час розгляду даної справи, між сторонами відбулась одностороння реституція, а саме з боку відповідача.

Отже, на час розгляду справи позивач покладений на нього законом обов`язок не виконав, доказів про відсутність у нього такого обов`язку, а також про виникнення у нього права на відшкодування з боку відповідача вартості за користування транспортним засобом суду не надав, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимогТовариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізінг Україна до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності договору фінансового лізингу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий