КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №756/1602/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/279/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Нежури В.А.

при секретарі Кемському В.В.

за участі:позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду м. Києва Диби О.В.,

у цивільній справі № 756/1602/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди.

в с т а н о в и л а:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди.

В обгрунування позовних вимог позивач вказувала, що вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

8 серпня 2018 року відбулося залиття належної позивачу квартири, внаслідок проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачу. Факт залиття підтверджується відповідним актом, складеним комісією ЖЕД №503, де зафіксовані пошкодження її квартири та причини залиття.

Згідно із висновку експерта вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, які утворились у квартирі позивача внаслідок залиття, становить 13 381,00грн.

З урахуванням викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на їїкористь матеріальну шкоду у розмірі 13381,00 грн та 6809,00грн понесених витрат запроведення експертизи, а також судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 9500,00 грн та 15 200,00грн витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач та її представник подали апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просили суд рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Посилаючись на порушеннясудом норм процесуального права, неправильне застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказуючи на безпідставність неприйняття судом першої інстанції до уваги акт № 365 від 26 вересня 2018 року, складеного комісією ЖЕД 503, яким встановлено причину залиття, зокрема «недбале ставлення мешканців квартири АДРЕСА_2 при проведенні ремонтних робіт, а саме цементної стяжки підлоги у квартирі. Натомість місцевий суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог безпідставно прийнято до уваги висновок експерта Свістунова І.С. №725/04-2019 від 23 квітня 2019 року.

Зазначаючи, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з позивача витрати за проведення експертизи в розмірі 9500,00 грн та 15200,00 грн витрат за надану правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять акту виконаних робіт (надання послуг) та цивільно-правового договору між відповідачем та адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_7 - адвокат Кобилецький В.В. вказував, що текст апеляційної скарги не містить обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні спору, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, зауважив, що ні позивачем, ні її представником в суді першої інстанції не було заявлено вмотивованого клопотання про зменшення судових витрат, що в силу ч.ч. 5,6 ст.137 ЦПК України виключило можливість їх зменшення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Фогель В.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Кобилецький В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Треті особи по справі: ОСОБА_5 та ОСОБА_8 надали заяви про можливий розгляд справи за їх відсутності. Доводи апеляційної скарги третіми особами підтримано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційнаскарга непідлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено ту обставину, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 16 жовтня 1997 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_9 та ОСОБА_1 в рівних долях (а.с. 6).

Згідно Акту №365, складеного 26 вересня 2018 рокупрацівниками ЖЕД-503 підписаного членами комісії: головним інженером ОСОБА_10 , інженером 1-ої категорії ОСОБА_11 , майстром тех.дільниці ОСОБА_12 та слюсарем-сантехніком ОСОБА_13 та затвердженого начальником ЖЕД,вбачається, що при обстеженні квартири ОСОБА_9 встановлено, що 08серпня 2018 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 з причин недбалого ставлення мешканців квартири АДРЕСА_2 при проведенні ремонтних робіт, а саме: цементної стяжки підлоги у квартирі, у зв`язку з чим відповідальність та ліквідація наслідків залиття лягає на мешканців квартири №8 (а.с.7).

Згідно висновку судового експерта Стасюк М.Ю. №9203 від 20 листопада 2018 року, складеного за результатами експертного будівельно-технічного дослідженнявбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття, мало місц що трапилось 08 серпня 2018 у квартирі АДРЕСА_1 складає 13 381,00 грн (а.с.8-27).

Звертаючись із позовом до суду позивач вказувала, що залиття її квартири сталося з вини відповідача внаслідок проведення ремонтних робіт по залиттю підлоги цементним розчином.

З матеріалів справи вбачається, що в кінці березня - на початку квітня 2019року відповідач зверталась до ОД-501 із заявами щодо направлення комісії для обстеження внутрішньо будинкової мережі водопостачання та водовідведення з метою виявлення осередків протікань та фіксування пошкоджень її квартири у вигляді бурих плям на стелі туалету та ванної кімнати, а також з приводу факту залиття у квартирі позивача, яке нібито сталося 08 серпня 2018 року (а.с.42-44).

З відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» №218 від 17 квітня 2019 року вбачається, що під час складання акту залиття №365 від 26 вересня 2018 року обстежено квартиру №83 згідно заяви її мешканки від 09 серпня 2018 року. Члени комісії ОСОБА_10 та ОСОБА_13 працюють в ОД-501, щодо інших осіб, які не перебувають у штаті, ОД-501 інформацією не володіє(а.с.57).

Згідно відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» №223 від 19 квітня 2019 року, за період з липня по серпень 2018 року заявок на об`єднану диспетчерську службу з приводу залиття квартири АДРЕСА_1 не надходило. Мешканкою подано письмову заяву в ЖЕК-503 09 серпня 2018 року (а.с.58).

Згідно акту, складеного 1 квітня 2019 року працівниками ОД-501 та затвердженого начальником цієї ЖЕД, обстежено квартиру АДРЕСА_2 в присутності мешканки цієї квартири. У результаті обстеження у ванній кімнаті і туалеті на стелі виявлені сухі сліди старого залиття, причину якого з`ясувати неможливо, у зв`язку з відсутністю у мешканців квартири інформації щодо дати можливого залиття. Заявок з вказаної квартири щодо залиття за період з липня по серпень 2018 року не надходило (а.с.59).

З висновку судового експерта Свістунова І.С. №725/04-2019 від 23 квітня 2019року вбачається, що влаштоване чистове покриття підлог в приміщенні квартири АДРЕСА_2 має ознаки фізичного зносу характерні для експлуатації 3-5 років. Цементно-піщана стяжка має значний фізичний знос (спостерігається відшарування, нестійкість до механічних пошкоджень), а застосована методика приклеювання лінолеуму, який наявний під ламінатом, характерна для житлового серійного будівництва радянських часів. Термін експлуатації влаштованої цементно-піщаної стяжки понад 10 років. Для влаштування чистової підлоги в приміщеннях квартири №87 роботи по улаштуванню стяжки не проводились. Залиття, ознаки якого також наявні на стелі квартири №87 , могли утворитися внаслідок протікання каналізаційного стояку будинку, який станом на дату проведення дослідження перебуває в незадовільному технічному стані (а.с.60-83).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надала суду акт обстеження квартири АДРЕСА_1 після залиття згідно її заяви, складений 26 вересня 2018 року працівниками ЖЕД-503, в якому зазначено, що ймовірною причиною залиття квартири позивача стало недбале ставлення мешканців квартири №87 при проведенні ремонтних робіт, а саме цементної стяжки підлоги у квартирі.

Разом з тим, акт від 26 вересня 2018 року не містить такої інформації, а із відомостей, що містяться у ньому, неможливо встановити, що стало дійсною причиною залиття квартири позивача також конкретних осіб, які допустили таке залиття. Інформація, що міститься в наданому акті, має суперечливий характер і не підтверджує факту залиття квартири АДРЕСА_1 мешканцями розташованої вище квартири №87 саме 08 серпня 2018 року з одночасним фіксуванням відомостей щодо винної сторони.

Суд встановив, що вказаний акт не містить даних про те, що комісія відвідувала квартиру АДРЕСА_2 для перевірки факту та причин залиття, а також про те, що відповідач запрошувалась до огляду квартири АДРЕСА_1 чи вказаний акт був вручений їй, що позбавило їх можливості подання доводів на його спростування.

Крім того, на спростування доводів позивача щодо проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 , відповідач надала суду обмінну карту від 09 серпня 2018 року, з якої вбачається, що з 07 серпня 2018 року відповідач перебувала в пологовому відділенні Южненської міської лікарні Одеської області у зв`язку з пологами та була виписана на третій день після них.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та давши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела наявність протиправної поведінки відповідача, наслідком якої їй завдано майнову шкоду, в той час як відповідач надала докази, що спростовують її вину у залитті квартири позивача, у зв`язку із чим, як вважає, колегія суддів, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності її вини у залитті квартири позивача правомірно взято судом першої інстанції до уваги.

Висновки суду щодо недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції прийнято до уваги висновок експерта №725/04-2019 за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 23 квітня 2019 року не заслуговують на увагу, оскільки на вирішення експертизи поставлені питання в рамках даної цивільної справи для спростування доводів позивача щодо причин залиття належної їй квартири саме відповідачем.

Слід зазначити, що при складанні висновку експерт був ознайомлений зі змістом ч.5 ст.106 ЦПК України, та повідомлений щодо кримінальної відповідальності за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків ст. ст. 384, 385 КК України.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не скористалась наданим Цивільним процесуальним кодексом України правом, та не звернулась ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції із вмотивованим клопотанням про призначення по справі судової будівельно - технічної експертизи щодо встановлення причин залиття квартири АДРЕСА_1 .

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що відповідачем не доведено відсутності вини у залитті квартири, також є безпідставними, оскільки спростовані матеріалами справи, які оцінені судом.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції було безпідставно стягнуто з позивача витрати понесені відповідачем за проведення судової експертизи та витрати на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 05 квітня 2019 року, укладений між адвокатом Кобилецьким В.В. та ОСОБА_4 відповідно до умов якого, сторони узгодили обсяг наданої правової допомоги та гонорар за виконану адвокатом роботу.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З власної ініціативи суд не вправі зменшувати розмір понесених сторонами витрат, тому у випадку якщо наявні сумніви щодо завищеного гонорару адвоката, адвокат іншої сторони обов`язково має заявити відповідне клопотання. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Жодних вмотивованих клопотань, щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу в ході розгляду справи від позивача та його представника не надходило. Що свідчить про дотримання відповідачем приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді