Справа № 408/1386/16
Провадження №2-п/408/1013/21
УХВАЛА

13 квітня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Булгакової Г.В.

при секретарі Ришковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловдськ Луганської області цивільну справу за заявою представника відповідача адвоката Грушко Олексія Олександровича про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 травня 2016 року у цивільній справі №408/1386/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа фермерське господарство «Мар`єнко», про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 27 травня 2016 року по цивільній справі №408/1386/16-ц було задоволено повністю позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа фермерське господарство «Мар`єнко» та стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 587 586 (один мільйон п`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят шість ) гривень 21 копійку та суму судових витрат в розмірі 24233(двадцять чотири тисячі двісті тридцять три) гривні 79 копійок.

14 грудня 2017 року представник відповідача адвокат Грушко О.О. звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 травня 2016 року у цивільній справі №408/1386/16-ц, посилаючись на те, що на період провадження у справі відповідач була зареєстрованою на тимчасово непідконтрольній органам влади України території м. Свердловськ Луганської області, судові повістки фактично не отримувала, в судових засіданнях присутньою не була, у зв`язку із чим була позбавлена можливості повноцінно захищати свої права в цивільному процесі.

Зазначав, що в зв`язку із вищевикладених причин лише 27 листопада 2017 року представник відповідача за довіреністю фактично ознайомився з матеріалами позову та повним текстом заочного рішення, після чого у встановлені ч.3 ст. 284 ЦПК України строки направив до суду заяву про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування своїх тверджень, що стосуються правових підстав для скасування заочного рішення суду зазначав, що окрім вищевказаних поважних причин неявки відповідача в судове засідання, неповідомлення ним суду про причини неявки та ненадання відзиву на позов, судом при ухваленні рішення не було враховано докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: не було взято до уваги вимоги, передбачені ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, в частині введення мораторію на виконання договірних зобов`язань та нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями за період АТО; розрахунок заборгованості, на думку відповідача, був підписаний не уповноваженою посадовою особою банку, відсутні докази фактичного отримання грошових коштів відповідачем після підписання кредитного договору та зобов`язання за договором поруки були припинені.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, уповноважений представник позивача проти скасування заочного судового рішення заперечував, посилаючись на його доводи, викладені в раніше наданому суду запереченні на заяву про перегляд заочного рішення та клопотанні про доручення доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні на скасуванні заочного рішення суду наполягав, посилаючись на доводи, викладені в заяві, та просив призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Суд, вислухавши сторін, ознайомившись із доводами заяви про перегляд заочного рішення, та вивчивши матеріали справи і заперечення позивача, приходить наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже для наявності правових підстав щодо скасування заочного рішення суд повинен встановити одночасно такі три фактичні складові:

-відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних прични;

-відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причини;

-докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено зі змісту матеріалів справи №408/1386/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа фермерське господарство «Мар`єнко» про стягнення заборгованості, відповідач, яка зареєстрована на непідконтрольній органам державної влади (м. Свердловськ Луганської області) на судові засідання жодного разу не з`являлася, про причини неявки суду не повідомляла, відзиву на позов, а також будь-яких доказів до суду не подавала.

Посилання представника відповідача на неналежне повідомлення відповідача про відкриття та розгляд справи суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявні очевидні докази належного його повідомлення, а саме: копія публікації оголошення в регіональних засобах масової інформації газеті «Урядовий кур`єр» від 19 травня 2016 року № 93, що відповідно до ст. 74 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, давало суду підстави вважати відповідача таким, що був повідомленим про час і місце слухання справи з часу опублікування оголошення, оскільки обєктивно це був єдиний способ його повідомлення, зважаючи на те, що місце реєстрації відповідача було невідоме, про що свідчать відповідні матеріали справи.

Однак причини неявки в судові засідання, та причини неповідомлення про свою неявку, а також причини неподання відзиву, зазначені відповідачем, суд вважає поважними, оскільки факт проживання відповідача на непідконтрольній органам державної влади Луганської області, відсутність поштового зв`язку та транспортного сполучення об`єктивно перешкоджали стороні по справі в реалізації її процесуальних прав та обов`язків.

Введена урядом держави на території Луганської області АТО, та пов`язані з нею обмеження в транспортному сполученні, вбачаються судом як такі, що дійсно не давали можливості відповідачу ОСОБА_1 , своєчасно потрапити до суду та знайомитися з матеріалами справи, здобути на надати суду докази в захист своїх прав.

Таким чином, відповідач не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, а також не подала відзив на позовну заяву з поважних причин.

Стосовно посилань представника відповідача адвоката Грушко О.О. на неврахування судом під час ухвалення рішення вимог, передбачених ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, в частині введення мораторію на виконання договірних зобов`язань та нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями за період АТО, суд вважає за необхідне дотримуватися практики Верховного суду України, котрим в постановах № 373/436/14-ц, № 6-49цс12, №6-38цс11 було надано роз`яснення, яке повністю спростовує доводи представника позивача, а саме: «за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового забезпечення і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають засобами захисту майнового прав та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами», належним до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу. Отже інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями».

Доводи представника відповідача щодо правильності розрахунку заборгованості ФГ «Мар`єнко», підпису його не уповноваженою посадовою особою банку та заперечень щодо фактичного отримання кредитних коштів відповідачем, суд оцінює як необгрунтовані, оскільки в матеріалах справи наявні достатні докази, які ці посилання безсумнівно спростовують (копії договору кредитної лінії від 04 квітня 2013 № 160, додаткових договорів до нього від 28 лютого 2014 № 1, та від 03 квітня 2014 № 2, розрахунки заборгованості, здійснені у відповідності до умов договору, матеріали які підтверджують активні дії відповідача по частковому погашенню кредиту в період з 06 листопада 2013 по 19 березня 2014 року, а також заява про реструктуризацію кредитної заборгованості від 05 серпня 2016 року, та інші матеріали).

Крім того посилання представника відповідача на те, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами фактичного отримання коштів за кредитом мають бути виключно первинні документи (чеки, платіжні доручення, меморіальні ордери тощо), які відсутні в матеріалах справи, суд також відхиляє, оскільки згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц, якої повинен дотримуватися суд, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості виконаний фахівцями банку на підставі виписок по банківських рахунках позичальника та оформлений відповідно до законодавства (наявні підписи посадових осіб та печатки банку), суд його розцінює, як належний доказ фактичного отримання кредитних коштів.

Посилання в заяві про перегляд заочного рішення представника відповідача адвоката Грушко О.О. на припинення зобов`язання за договором поруки, суд також не може вважати за істотними з огляду на те, що відповідно до приписів ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки, який за згодою сторін продовжено до 30 років, що слідує з п.10.1.1. Договору поруки від 03 квітня 2014 року № 160/32.

Дослідивши в своїй сукупності матеріали цивільної справи та докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, про відсутність в матеріалах заяви представника відповідача адвоката Грушко О.О. про перегляд заочного судового рішення доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а отже сукупності всіх складових, передбачених згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, необхідних для прийняття рішення про скасування заочного рішення суду.

А відтак, суд не находить правових підстав для скасування заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 травня 2016 року у цивільній справі №408/1386/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа фермерське господарство «Мар`єнко» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст.287,288 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача адвоката Грушко Олексія Олександровича про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 27 травня 2016 року у цивільній справі №408/1386/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа фермерське господарство «Мар`єнко», про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Булгакова