Справа № 565/191/21
Провадження № 2/565/325/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Мануляка Ю.В.,

за участі

секретаря судового засідання Рибчинчук Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Луницької С.М.,

представника відповідача- адвоката Полюхович О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кузнецовського міського суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся 04 лютого 2021 року позивач з позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.01.2016 року в користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.01.2016 року в справі № 565/1630/15-ц з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) позивача щомісяця з 04.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач офіційно працює та отримує заробітну плату приблизно 25 000 грн. на місяць. До теперішнього часу вчасно виконував рішення суду, сплачуючи аліменти приблизно у сумі 6 000 грн. кожного місяця. З часу призначення аліментів сімейний стан позивача змінився, так як він уклав шлюб 08.09.2017 року з ОСОБА_2 . Від зазначеного шлюбу у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . З дозволу власника будинку позивач разом із сім`єю проживає в старому приватному будинку, який потребує ремонту для того щоб створити нормальні умови для проживання маленької дитини. Теперішня дружина позивача для покращення матеріального становища сім`ї змушена була вийти з відпустки по догляду за дитиною до трьох років на роботу, однак у зв`язку із застосуванням проти пандемічних заходів її зусилля щодо заробітку стали марними, а тому тягар утримання дружини та спільної дитини лежить на позивачеві. Покликаючись на зміну сімейного стану, а також значним погіршенням економічної ситуації в державі з часу ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього в користь відповідача на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частки його заробітку.

Відповідач подала до суду 01.03.2021 року відзив на позовну заяву доводи якого зводяться до того, що з часу ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача матеріальне становище позивача покращилося, оскільки значно збільшився його прибуток. Зміна сімейного стану позивача не є достатньою підставою для доведення обґрунтованості його вимог про зменшення розміру аліментів, оскільки також має бути належно доведена й інша самостійна підстава зміна матеріального стану позивача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Вказали, що підставою позову є зміна сімейного становища позивача, а стороною відповідача не надано підтвердження витрат понесених на її лікування та спільного сина сторін. Позивач підтвердив, що стан його здоров`я є задовільним. Просили позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо вимог позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на їхнього спільного сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.01.2016 року в справі № 565/1630/15-ц, що підтверджується копією вказаного рішення. Згідно вказаного рішення також розірвано шлюб між сторонами.

З копії свідоцтва про шлюб встановлено, що 08.09.2017 року позивачем укладено шлюб із ОСОБА_5 .

Згідно з копіює свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.06.2018 року у позивача та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 .

З копій довідок про доходи позивача № 4711 від 09.10.2015 року та № 1141 від 01.02.2021 року встановлено, що чистий дохід позивача у період з жовтня 2014 року до вересня 2015 року складав 81 318,38 грн., а у період з лютого 2020 року до січня 2021 року становить 229 469,17 грн.

У судовому засіданні встановлено, що після відрахування усіх обов`язкових платежів, прибуток відповідача на місяць складається із заробітної плати у розмірі 11 500 грн. та пенсійних виплат 2 200грн.

Відповідно до довідки, виданої комунальним некомерційним підприємством Вараської міської ради «Вараський центр первинної медичної допомоги» від 25.02.2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено діагноз: алергічний дерматит.

Згідно довідки, виданої комунальним некомерційним підприємством Вараської міської ради «Вараська багатопрофільна лікарня» від 02.03.2021 року, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом по зору ІІ групи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу задоволення своїх вимог, покликається на зміну свого сімейного стану.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року, (надалі Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду доказів значного погіршення його матеріального становища у зв`язку із укладенням шлюбу та народженням від шлюбу дитини. Навпаки, з досліджених у судовому засіданні довідок про доходи позивача, судом встановлено, що матеріальне становище позивача значно покращилось у порівнянні з 2015 роком. Тому суд вважає неспроможними доводи сторони позивача, щодо погіршення матеріального становища через інфляційні втрати. Розмір аліментів, що стягуються з позивача не є надмірним тягарем для нього.

Отримання дружиною позивача заробітку у розмірі мінімальної заробітної плати не може трактуватися судом, як обставина, яка негативно впливає на матеріальне становище позивача, оскільки ця обставина не є предметом доказування даного спору.

Натомість судом встановлено матеріальне становище відповідача, її стан здоров`я та стан здоров`я дитини і на думку суду розмір аліментів, що стягуються з позивача не призводить до надмірного та необґрунтованого збагачення відповідача.

Розмір аліментів визначений рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.01.2016 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із народженням другої дитини, без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення попередньої дитини та суперечитиме її інтересам.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Зменшення розміру аліментів не повинно компенсуватись за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Зміна сімейного стану позивача, а саме народження доньки ОСОБА_4 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 03 червня 2020 року в справі 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які б вказували на необхідність зменшення розміру аліментів, а тому у позові слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись Конвенцією про права дитини, ст. 192 СК України, ст.ст. 3, 4, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 15.04.2021 року.

Суддя Мануляк Ю.В.