23.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/2534/20
Єдиний унікальний номер судової справи:205/2534/2020
Номер провадження: 2/205/1961/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 13.03.2019 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_3 (далі - Відповідач) керуючи автомобілем «Renault Logan», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , напроти будинку № 149 по пр. Свободи в м. Дніпро, грубо порушуючи правила дорожнього руху скоїв зіткнення із мотоциклом «YAMAHA FZR400RR», д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Згідно висновку експертної оцінки № 262/05-19 від 16.05.2019 року, проведеної оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_5 вказаний мотоцикл «YAMAHA FZR400RR», д/н НОМЕР_2 , відновленню не підлягає, а вартість матеріального збитку, внаслідок його пошкодження складає 44 650 грн. 50 коп.

Позивач ОСОБА_1 також зазначає, що після ДТП він був госпіталізований та переніс складну хірургічну операцію, втратив працездатність, пошкодив одяг та мобільний телефон, та йому була встановлена 2 група інвалідності. Таким чином, в результаті ДТП позивачеві ОСОБА_1 було завдано і моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, фізичного болю, яку він оцінює у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 сплатив у якості компенсації за завдані збитки позивачеві ОСОБА_1 лише 20 000 грн. 00 коп., і на наступні звернення щодо відшкодування витрат на лікування та відшкодування матеріальної шкоди не відреагував, позивачі змушені звернутись до суду та просити, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, що пов`язані із лікуванням, пошкодженням одягу та мобільного телефону у розмірі 17 005 грн. 76 коп. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп., а також, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 24 650 грн. 50 коп. вартість пошкодженого мотоцикла.

Відповідач ОСОБА_3 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені вказаних позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те що він, ОСОБА_3 є неналежним відповідачем по даній справі, позовні вимоги заявлені без урахування факту наявності обоюдної вини у обох водіїв. Що стосується вимог про відшкодування затрат, пов`язаних із пошкодженням одягу та мобільного телефону позивач ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження вартості та походження саме таких речей. Також, надані суду висновки щодо вартості матеріальних збитків власнику колісного транспортного засобу не є допустимим доказом, отже не є висновком судової експертизи; крім того, відповідно наданої суду копії довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією, другу групу інвалідності позивачу ОСОБА_1 призначено до 01.07.2020 року.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у відкритому судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені в уточненій та у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності, та уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволені.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Судом було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»». Інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 13.03.2019 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Renault Logan», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , напроти будинку № 149 по пр. Свободи в м. Дніпр, грубо порушуючи правила дорожнього руху скоїв зіткнення із мотоциклом «YAMAHA FZR400RR», д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2019 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП. Разом із цим, мотивувальна частина вказаної постанови містить висновки суду про доведеність вини такого позивача у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, та, одночасно з цим, неможливості застосування щодо такої особи адміністративного стягнення через сплив вказаних строків.

Вказана постанова суду набула чинності у встановленому законом порядку.

Також матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2020 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року відносно ОСОБА_3 , в частині вирішення цивільного позову, скасовано.

Таким чином, вказані постанова суду від 19.06.2019 року та вирок суду за результатами розгляду кримінального правопорушення про встановлення вини як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 мають преюдиціальне значення для суду, і цей факт не підлягає повторному доказуванню. Адже в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що на момент вчинення вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 , як особи що керувала транспортним засобом «Renault Logan», р/н НОМЕР_1 ,була застрахована у АТ СГ «ТАС» та забезпечена полісом ОСЦПВ АМ/7737998 від 15.09.2018 року, яким визначено ліміт страхового відшкодування за завдану шкоду майну у розмірі 100 000 грн. 00 коп., та завдану шкоду здоров`ю у розмірі 200 000 грн 00 коп., франшиза 0 грн 00 коп.

Оскільки відповідач у добровільному порядку у повному обсязі не компенсував позивачам спричинені вказаною ДТП матеріальні збитки та моральну шкоди, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 17 005 грн. 76 коп., суд виходив з наступного.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом із цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає об`єктом цього виду страхування майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язанням бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Оскільки по даній справі вартість матеріального збитку, що пов`язаний із лікуванням позивача перебуває в межах ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, здоров`ю у розмірі 200 000 грн 00 коп. із франшизою 0 грн 00 коп., то вимоги щодо компенсування такого збитку мали бути заявлені до страховика з яким укладено відповідний страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак в межах розгляду справи вказаних вимог до страховика, як відповідача, заявлено не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таким чином, навіть за умови обґрунтованості позову у вказаній частині, суд не має правових підстав за власною ініціативою стягувати такий розмір спричиненої шкоди із осіб, які не мають процесуального статусу відповідачів по справі.

З приводу стягнення вартості пошкодженого телефону та одягу, суд вказує також, що з боку позивача не було надано достатніх та належних доказів дійсної вартості такого майна, а саме вартості телефону у розмірі 1 000 грн. 00 коп. та вартості одягу у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

У свою чергу відповідач не визнав та заперечував проти вказаної оцінки речей потерпілої особи.

Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували вартість такого майна.

У зв`язку із наведеним, суд вимушений відмовити в задоволені позову в частині стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 17 005 грн. 76 коп.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості пошкодженого мотоцикла у розмірі 24 650 грн 00 коп., суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В даному випадку, сума спричинених матеріальних збитків через пошкодження мотоциклу перебуває в межах ліміту відповідальності страховика, до якого такий позивач жодної вимоги не заявляв.

Окрім цього, в даному випадку, як доказ вартості пошкодженого мотоцикла у розмірі 24 650 грн 00 коп., вказаним позивачем було подано суду висновок № 262/05-19 від 16.05.2019 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» та підписаний з боку такого суб`єкта господарювання оцінювачем ОСОБА_5 , директором ОСОБА_7 .

Суд вказує, що за нормами ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Однак вказаний висновок не містить посилання на те, що такий висновок підготовлено для подання до суду та експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а відтак суд не може його розцінити як належний доказ.

Аналогійний за своїм змістом правовий висновок міститься постанові Великої Палати Верхового суду від 18.12.2019 року № 522/1029/18.

Інших доказів дійсної вартості пошкодженого мотоцикла суду не надано.

У зв`язку із викладеним, суд констатує недоведеність з боку позивача ОСОБА_2 за допомогою надання суду належних та достатніх доказів вартості пошкодженого мотоцикла.

Таким чином, суд вимушений відмовити в задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості пошкодженого мотоцикла у розмірі 24 650 грн 00 коп.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача з того приводу, що позивачем ОСОБА_1 не доведено спричинення їй діями відповідача моральної шкоди. На думку суду, об`єктивно не існує такого злочинного діяння яке б не завдало моральної шкоди потерпілій особі тією або іншою мірою. Негативні наслідки кримінального правопорушення, навіть у їх найменшому зовнішньому прояві, порушують ритм життя потерпілої особи та її установлені зв`язки в суспільстві. Будь-який протиправний зовнішній вплив щодо майна чи здоров`я потерпілої особи поза її волею неодмінно зумовлюють хвилювання та інші негативні наслідки емоційного характеру.

А тому, з огляду на приюдиційні обставини, що встановлені вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року у не скасованій його частині, дозволяють суду констатувати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди з боку ОСОБА_3 внаслідок скоєння останнім кримінального правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 26-1 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Шкода, заподіяна здоров`ю має визначатися з урахуванням положень статті 23 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди), а саме, із встановленої суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого; розміру шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; розміру шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.

При цьому, відповідно до положень ст. 23, 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик несе відповідальність лише за моральну шкоду, пов`язану з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я чи смертю потерпілого. Страховик не несе відповідальності за моральну шкоду, заподіяну пошкодженням майна.

Суд вимушений відхилити доводи представника відповідача стосовно того, що стягненню моральної шкоди із відповідача повинно передувати визначення розміру та стягнення такої шкоди із страховика.

Як зазначалось вище, ліміт страховка із виплати моральної шкоди пов`язаної з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я дорівнює 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З огляду на умови вищенаведеного полісу ОСЦПВ АМ/7737998 від 15.09.2018 року, яким визначено ліміт страхового відшкодування за завдану шкоду здоров`ю у розмірі 200 000 грн 00 коп., максимальний розмір моральної шкоди яку може сплатити страховик в даному випадку дорівнює 10 000 грн. 00 коп.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В даному випадку, з огляду на тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_1 та обставину встановлення йому 2 групи інвалідності внаслідок вказаної ДТП, періоду втрати працездатності таким потерпілим, суд вважає, що розмір відшкодування у 10 000 грн. 00 коп. є вочевидь недостатнім.

У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку про необхідність стягнення із відповідача суми моральної шкоди, яка перевищує вказаній 5 відсотковий поріг. Суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховує характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачаОСОБА_1 , а також інші обставини, які мають істотне значення, зокрема наявність та ступеню вини кожного із учасників названої ДТП, та одночасно із цим виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд відмовляє через необґрунтованість таких вимог, вважаючи їх надмірними.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивачі звільнені від сплати судового збору за вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1177 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцать тисяч) грн. 00 коп.

3. В задоволені решти вимог щодо стягнення матеріальних збитків та решти суми моральної шкоди - відмовити.

4. Стягнути зОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан