Провадження № 2/369/1214/21
24.11.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
за участі секретаря судового засідання Миголь А.А.,
представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , отримав у приватну власність 0,0601 га землі для ведення садівництва. Виконавчим комітетом Гатненської сільської Ради, Києво-Святошинського району, Київської області, розглянувши заяви членів садового товариства «Взуттєвик» про передачу в приватну власність земельних ділянок для ведення садівництва, рішенням загальних зборів про передачу в приватну власність земельних ділянок, що знаходяться в колективному користуванні, керуючись ст. 17 Земельного кодексу України та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 виконавчий комітет Гатненської сільської Ради,- вирішив: Вважати таким, що втратило чинність рішення сільвиконкому від 15.09.1995 року № 8/16 в зв`язку з інвентаризацією земельних ділянок садового товариства «Взуттєвик». Передати безплатно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 50 членами садового товариства «Взуттєвик» загальною площею 2,934 га (по власниках і в розрізі угідь згідно додатком№1). Передати безплатно у колективну власність земельні ділянки площею 0,5335 га (під вулицями та площами), що знаходиться в колективному користуванні.
На підставі цього рішення, позивач як член садового товариства «Взуттєвик», отримав у приватну власність 0,0601га землі для ведення садівництва.
На цій земельній ділянці позивач збудував будинок, відремонтував його, завіз мебель, провів водопостачання, газопостачання та зробив будинок придатний для життя круглий рік.
Але, гр. ОСОБА_4 , падчириця позивача, заважає йому володіти земельною ділянкою та будинком, не пускає його до будинку, збудованого ним на цієї земельної ділянці.
Тому позивач просив суд Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди в користуванні позивачу його земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщення на цієї земельної ділянці та самої ділянки землі. Судові витрати по справі стягнути з відповідача.
В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та його представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу садового будинку від 04.10.2007 р. , зареєстрованим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщуком Л.А за реєстраційним № 1725, 04.10.2007, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_5 придбав садовий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку становить 44,5 кв.м.
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.10.2007 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщуком Л.А за реєстраційним № 1726, 04.10.2007, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_5 належну продавцю на праві приватної власності виділену в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0,0601 га, яка надана для ведення садівництва, розташовану на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Взуттєвик».
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується.
За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині другій статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Перевіривши надані сторонами докази, належно їх оцінивши, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову, оскільки позивачем не було надано доказів того, що відповідачем здійснюються перешкоди у користуванні у його земельною ділянкою.
Більш того, позивачем не доведено належними та допустимими письмовими доказами що він є власником відповідної земельної ділянки, оскільки з договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року він відчужив її у власність ОСОБА_5 .
Наведене дає суду підстав вважати про відсутність порушених прав позивача зі сторони відповідача.
Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та таким, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко