Єдиний унікальний номер судової справи № 490/9360/20
Провадження № 22-ц/812/659/21 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

12 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа № 490/9360/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання - Пасечнюком І.П.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

- представника відповідача - Арбатського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року, ухваленеу складі головуючого Саламатіна О.В. в приміщенні того ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено 10 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

встановив:

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» (далі - ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» або Товариство) про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позивач зазначав, що з 01 жовтня 1991 року працював у Миколаївському відділенні телекомпанії «Тоніс», яке було реорганізовано у ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення», а з 22 листопада 1993 року його переведено на посаду технічного директора.

Наказом №19 від 23 жовтня 2020 року його відсторонено від виконання функцій по роботі з обладнанням головної станції аналогового та цифрового телебачення, застосовано дисциплінарного стягнення у вигляді догани та зобов`язано вивчити посадові обов`язки.

Наказом №20 від 29 жовтня 2020 року до позивача вдруге застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани та зобов`язано вивчити посадові обов`язки.

На думку позивача, зазначені вище накази є незаконними та підлягають скасуванню через те, що відповідачем не вказано, за яке саме правопорушення накладено дисциплінарне стягнення, не дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення, передбачених статтею 148 КЗпП України, не відібрано письмових пояснень та не доведено в діях позивача наявність дисциплінарного проступку. Крім того, ОСОБА_1 вказував, що на підприємстві відсутня та його не було ознайомлено з посадовою інструкцією технічного директора, що свідчить про відсутність покладених на нього трудових обов`язків, а отже і про відсутність порушення або неналежного виконання трудових обов`язків.

Посилаючись на те, що посадові обов`язки він не порушував, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази директора ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» №19 від 23 жовтня 2020 року та №20 від 29 жовтня 2020 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на ознайомлення позивача з посадовою інструкцією технічного директора товариства та дотримання чинного законодавства при накладенні дисциплінарного стягненняза наказом №20 від 29 жовтня 2020 року. При цьому у зв`язку із скасуваннямнаказу №19 від 23 жовтня 2020 року через закінчення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності та ненадання пояснень, представник товариства просив закрити провадження у справі в частинні визнання незаконним та скасування цього наказу на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Данилова К.Ю., посилалася на відсутність підстав для закриття провадження у справі в частинівизнання незаконними та скасування наказу директора ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» №19 від 23 жовтня 2020 року та недоведеність відповідачем порушення позивачем трудових обов`язків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства про закриття провадження у справі в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» №19 від 23 жовтня 2020 року.

Рішенням того ж суду від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними накази директора ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» №19 від 23 жовтня 2020 року та №20 від 29 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Скасовано наказ директора ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» № 20 від 29 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7711 грн. 20 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем недоведені підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому накази є незаконними, а з огляду на те, що наказ № 19 від 23 жовтня 2020 року був скасований роботодавцем наказом № 31 від 29 грудня 2020 року, суд вважав, що скасуванню підлягав наказ №20 від 29 жовтня 2020 року.

В апеляційній скарзіТОВ «Миколаївське кабельне телебачення», посилаючись на неналежну оцінку судом наданих доказів та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати, закрити провадження у справі у частині скасування наказу №19 від 23 жовтня 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, скасувати рішення суду в частині оскарження наказу № 20 від 29 жовтня 2020 року і постановити нове рішення про відмову у позові в цій частини, та у стягненні судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наказ про дисциплінарне правопорушення містить всі необхідні дані та посилання, а також те, що порушення позивачем посадових обов`язків, що мали неодноразовий характер, були підтверджені наданими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом 29 грудня 2020 року позивач, посилаючись на недоведеність підстав притягнення його до дисциплінарної відповідальності, просив, зокрема визнати незаконним та скасувати наказ № 19 від 23 жовтня 2010 року.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано наказ № 31 від 29 грудня 2020 року, зі змісту якого слідує, що у зв`язку з ненаданням технічним директором ОСОБА_1 пояснень згідно наказу МКТБ № 19 від 23 жовтня 2020 року та спливом, передбаченого законом місячного строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, наказано скасувати наказ № 19 від 23 жовтня 2020 року.

Зважаючи на такі обставини відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, просив закрити провадження у справі у частині оскарження наказу № 19 від 23 жовтня 2020 року у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Дані про ознайомлення позивача з вищезазначеним наказом на час його звернення з даним позовом до суду відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Постановляючи ухвалу про відмову у закритті провадження у зазначеній частині на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що на час пред`явлення позову предмет спору існував, як залишився існувати на даний час, оскільки мотиви з яких виходив позивач, оскаржуючи наказ, є значно ширшими, ніж зазначені в наказі від 29 грудня 2020 року за № 31 підстави для його скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як вже зазначалося, наказом № 31 від 29 грудня 2020 року скасовано наказ № 19 від 23 жовтня 2020 року, у зв`язку з ненаданням технічним директором ОСОБА_1 пояснень згідно наказу МКТБ № 19 від 23 жовтня 2020 року та спливом, передбаченого законом місячного строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Отже, скасування оскаржуваного наказу, дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Поряд з цим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц , у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правом розпоряджатися предметом спору наділено лише позивача (частини друга, третя статті 49 ЦПК України).

Проте, як убачається з матеріалів справи, позивач не заявляв клопотання про відмову від позову чи закриття провадження з підстав відсутності предмета спору.

Більш того, із позовної заяви вбачається, що у даній справі про визнання незаконним наказу про застосування дисциплінарних стягнень предметом спору є відсутність самого факту порушення позивачем трудових обов`язків та складу дисциплінарного проступку.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є відсутність самого факту порушення позивачем трудових обов`язків, то скасування оскаржуваного наказу відповідачем у зв`язку з ненаданням позивачем пояснень та спливом, передбаченого законом місячного строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, що вірно констатував суд першої інстанції. Скасування вищезазначеного наказу роботодавцем не позбавляло позивача права на звернення до суду з позовом про визнання такого наказу незаконним.

За такого, колегія суддів вважає, що немає законних підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі у частині оскарження наказу № 19 від 23 жовтня 2020 року у зв`язку з відсутністю предмету спору.

За такого, аргументи апеляційної скарги щодо підстав закриття провадження у справі є недоречними.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, зокрема, такий захід стягнення, як догана.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку.

За приписами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, що вірно констатував суд першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги про обов`язок доведеності таких фактів позивачем, є необґрунтованими.

Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 01 жовтня 1991 року працював у Миколаївському відділенні телекомпанії «Тоніс», яке було реорганізовано у ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення», а з 22 листопада 1993 року його переведено на посаду технічного директора (а.с. 10-15).

Згідно посадової інструкції технічного директора, що затверджена директором ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» ОСОБА_3 20 листопада 2019 року, яка введена в дію з 20 листопада 2019 року наказом №12 (наданий суду апеляційної інстанції), про що під підпис ознайомлено позивача, технічний директор відноситься до категорії керівників.

Технічний директор керується у своїй діяльності, крім іншого - наказами та розпорядженнями керівництва та цією посадовою інструкцією (п.1.7 Інструкції).

Згідно пункту 2 цієї Інструкції технічний директор виконує такі посадові обов`язки:

-забезпечує технічну експлуатацію обладнання і елементів телекомунікаційної мережі підприємства; забезпечує своєчасне проведення і наявності, а при необхідності, і підготовку необхідної технічної документації для проведення цих робіт; організовує планування монтажних, ремонтних робіт, робіт з обслуговування обладнання телекомунікаційної мережі підприємства, контролює їх терміни і якість; здійснює приймання нового і відремонтованого обладнання телекомунікаційної мережі підприємства; забезпечує наявність необхідного обладнання телекомунікаційної мережі підприємства і ремонтних матеріалів, запасних частин та іншого при проведенні робіт; контролює їх раціональне використання; планує, погоджує обсяги, терміни, організовує і забезпечує своєчасне проведення поточного ремонту; забезпечує повсякденний контроль справності електропроводки, електрообладнання, безперебійність електропостачання, виправдане і економічне витрачання електроенергії; забезпечує безперебійну роботи систем водопостачання, опалення, каналізації та вентиляційного обладнання на підприємстві. Стежить за виправданим і економним витрачанням води і теплоенергії; розробляє і подає на затвердження інструкції і пропозиції щодо вжиття заходів щодо поліпшення протипожежної та протиаварійної безпеки, усунення порушень з техніки безпеки; інформує керівництво про наявні недоліки в роботі підприємства, прийняті заходи щодо їх ліквідації (а.с. 33-34).

Наказом директора товариства №19 від 23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відсторонено від виконання функцій по роботі з обладнанням Г.С. , оголошено догану та наказано ще раз вивчити свої посадові обов`язки та сумлінно виконувати їх.

Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в наказі зазначено:

відсутність контролю та чітких і належним чином оформлених посадових інструкцій для персоналу, який чергував і спостерігав за обладнанням ГС;

не виконання наказів і розпоряджень директора, створення перешкод у виконанні таких наказів і розпоряджень іншим працівникам підприємства;

ненадання 20 січня 2020 року головному інженеру підприємства ОСОБА_5 і інженеру ОСОБА_6 виконати наказ №8 від 19 січня 2020 року по демонтажу та ремонту відключеного обладнання частини старої ГС телебачення, для подальшого його використання для нової ГС, згідно, затвердженого наказом плану;

надання неповної, частково недостовірної інформації стосовно телевізійної головної станції підприємства, яка перебувала під контролем позивача в той період і була його зоною відповідальності;

ненадання позивачем повного переліку і принципової схеми підключення обладнання ГС, маркування сполучних дротів та інтерфейсів, кількості прийомних тарілок, фактично задіяних в роботі, типу і комутації прийомних конверторів на них, таблиці частот налаштувань прийомних тюнерів та іншої необхідної інформації, що з твердженням керівника відповідача стало підставою для аудиту всього обладнання ГС. Відповідач також стверджує, що після проведення аудиту стало зрозуміло, що стан ГС такий, що доцільно замінити неякісно змонтоване і застаріле обладнання, яке вже перестало відповідати сучасним вимогам;

приховування позивачем неякісного і непрофесійного монтажу складових головної станції, нерозумінні принципів побудови сучасних цифрових станцій, що спричинило пов`язані з цим технічні проблеми в трансляції телевізійних каналів;

необхідність відновлення погано працюючих з`єднань та більшості прийомних конверторів супутникових антен та інших елементів ГС;

вчинення позивачем на працівників підприємства морально-психологічного впливу, перешкоджання виконанню своїх службових обов`язків, що призвело до того, що працівники підприємства не хотіли перебувати в приміщенні трансляційної, де може знаходитися позивач;

видалення з приміщення трансляційної за адресою: АДРЕСА_1 , 28 серпня 2020 року із застосуванням фізичної сили, інженера ОСОБА_7 .

Мотивуючи накладення дисциплінарного стягнення, керівник Товариства зазначав, що позивачем протягом 2020 року систематично не виконувалися вимоги деяких пунктів посадової інструкції, накази та розпорядження директора.

В цьому наказі, після ознайомлення 03 листопада 2020 року, ОСОБА_1 зазначив, що викладені факти та висновки не відповідають дійсності та наполягав на його скасуванні і наданні йому можливості надати особисті письмові роз`яснення.

Зі змісту службової записки ОСОБА_7 від 31 серпня 2020 року слідує, що під час здійснення робіт з заміни комутатора виникла конфліктна ситуація з ОСОБА_8 , який намагався його виштовхнути з приміщення, після чого вибачився.

Наказом ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» №31 від 29 грудня 2020 року скасовано наказ Товариства №19 від 23 жовтня 2020 року, у зв`язку з ненаданням технічним директором ОСОБА_1 пояснень за цим наказом і за спливом, визначеного законом місячного строку для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що вищезазначеним наказом позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани за систематичне порушення різних наказів, розпоряджень директора та посадової інструкції, що призвело до багаторазових збоїв в переході на нове обладнання.

На думку колегії суддів, задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним наказу №19 від 23 жовтня 2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вони є обґрунтованими, оскільки підстави зазначені в оспорюваному наказі не можуть слугувати підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, так як, останній довів в суді, що зазначені в наказі порушення трудових обов`язків є неконкретними, не містять в собі визначення дисциплінарного проступку, який ним було вчинено.

Зокрема, у справі, яка переглядається, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не контролював і належним чином не оформлював посадових інструкцій для персоналу, що чергувало і наглядало за обладнанням, що б відповідало його посадовим обов`язкам, не надано наказів та розпоряджень директора, які не виконував позивач та доказів створення перешкод іншим працівникам щодо їх виконання, не надано доказів яку саме неповну та частково недостовірну інформацію надавав позивач, не надані результати аудиту обладнання ГС та докази, які б підтверджували виявлені недоліки в роботі позивача як технічного директора, а також доказів морально-психологічного впливу позивача на працівників товариства. За змістом службової записки ОСОБА_7 від 31 серпня 2020 року конфліктна ситуація з позивачем мала місце 28 серпня 2020 року та, на думку колегії суддів, не свідчить про невиконання чи неналежне виконання позивачем своїх трудових обов`язків. Аудіовідеоінформація на флеш-носії, яка на думку відповідача підтверджує з боку позивача порушення зазначені у наказі № 19 від 23 жовтня 2020 року, не заслуговує на увагу, оскільки з аудіовідеозапису розмови позивача з працівниками Товариства, що відтворена у судовому засідання апеляційного суду, неможливо беззаперечно встановити викладені в наказі порушення. Тому і відсторонення ОСОБА_1 від виконання функцій по роботі з обладнанням ГС за вказаним наказом не можна вважати обґрунтованим і підставним, що вірно констатував суд першої інстанції.

Наказом №20 від 29 жовтня 2020 року оголошено догану ОСОБА_1 ; наказано йому ще раз вивчити свої посадові обов`язки і сумлінно їх виконувати.

В якості підстав накладення цього дисциплінарного стягнення вказано, що позивач, систематично порушував різні накази, розпорядження директора та посадову інструкцію, що проявилося у наступному:

відсутності контролю і чітких та належним чином оформлених посадових інструкцій для ремонтної служби ділянки;

невиконанні наказу № 8 від 04 березня 2020 року щодо обов`язкової реєстрації всіх заявок, які надійшли на ділянку, що призвело до відсутності контролю, за такими заявками, їх невиконання та можливості різних зловживань;

невиконанні наказу № 9 від 30 жовтня 2019 року, а також роз`яснення до наказу №9 від 22 листопада 2019 року про порядок роботи з абонентами, що мають заборгованість;

не веденні роботи з відключення квартир, самовільно підключених до телекомунікаційної мережі МКТБ, і абонентів, які мають значну заборгованість;

виконання деяких заявок по підключенню нових абонентів не в регламентований строк;

поганому веденні роботи з головами ОСББ, що призвело до відсутності зовнішньої реклами послуг МКТБ на більшості таких будинків.

Невиконання технічним директором району ОСОБА_1 призвело до фінансових втрат МКТБ від цього району і погіршенні якості обслуговування абонентів.

В цьому наказі, після ознайомлення, 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 зазначив про порушення його прав та наполягав на його скасуванні і наданні йому можливості надати особисті письмові роз`яснення з викладених питань.

Наказом № 9 від 30 жовтня 2019 року, з яким під підпис ознайомлено позивача, наказано технічним директорам районів відключати від телекомунікаційної послуги всіх абонентів ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення», які мають заборгованість до 25 числа місяця, за який не була зроблена передплата, відповідно до публічного договору про надання телекомунікаційних послуг ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення».

Інформацію про відключення абонентів протягом не більше 7 днів вносити в програму обліку абонентів (а.с. 32).

Актом ТОВ «Миколаївське кабельне телебачення» від 28 жовтня 2020 року, що складений інспектором з контролю абонентів телекомунікаційної мережі ОСОБА_9 в результаті інспекції телекомунікаційної мережі МКТБ в мікрорайоні «Соляні» м. Миколаєва були виявлені порушення, а саме самопідключення абонентів, заборгованість та неправильна оплата абонентів за послуги та інші порушення (а.с.30- 31).

На думку колегії суддів, задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування вищезазначеного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вони є обґрунтованими, оскільки підстави зазначені в оспорюваному наказі не можуть слугувати підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, так як, останній довів в суді, що зазначені в наказі порушення трудових обов`язків є неконкретними, не містять в собі визначення дисциплінарного проступку, який ним було вчинено.

Зокрема, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не контролював і мав обов`язок належним чином оформляти посадові інструкції для ремонтної служби ділянки відповідно до посадової інструкції технічного директора, був зобов`язаний та не виконував наказ № 8 від 04 березня 2020 року, який суду не був наданий, щодо обов`язкової реєстрації всіх заявок, які надійшли на ділянку, що призвело до відсутності контролю, за такими заявками, їх невиконання та можливості різних зловживань, не виконував наказ № 9 від 30 жовтня 2019 року, а також роз`яснення до наказу №9 від 22 листопада 2019 року про порядок роботи з абонентами, що мають заборгованість та не вів роботи з відключення квартир, самовільно підключених до телекомунікаційної мережі МКТБ, і абонентів, які мають значну заборгованість, а також погано вів роботи з головами ОСББ, що призвело до відсутності зовнішньої реклами послуг МКТБ на більшості таких будинківта доказів того, що невиконання обов`язків ОСОБА_1 призвело до фінансових втрат МКТБ від цього району і погіршенні якості обслуговування абонентів.

При цьому, на думку колегії суддів, сам по собі акт складений інспектором ОСОБА_11 від 28 жовтня 2020 року, яким зафіксовані виявлені порушення у телекомунікаційній мережі МКТБ в мікрорайоні «Соляні» м. Миколаєва, не свідчить про порушення ОСОБА_1 наказу № 9 від 30 жовтня 2019 року, оскільки, з огляду на заперечення позивача, доказівпро порядок роботи з абонентами, що мають заборгованість матеріали справи не містять. Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі заявленого позову колегія суддів відхиляє.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи про надання суду позивачем невірної інформації щодо адреси проживання та засобів зв`язку, об`єктивної неможливості отримання пояснень позивача та законність відсторонення ОСОБА_1 за наказом № 19 від 23 жовтня 2020 року від виконання функцій по роботі з обладнанням ГС, не спростовують висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З врахуванням наведених вимог закону та встановлених обставин справи суд на підставі належно оцінених доказі постановив обґрунтоване та законне рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_10 , з урахуванням того, що оскаржуваний наказ №19 від 23 жовтня 2020 року вже був скасований директором підприємства.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для часткового задоволення позову є вірним.

Що стосується розподілу судом судових витрат, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також слід залишити без змін.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, керуючись приписами частини першої, пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України та стягуючи на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 7 711 грн. 20 коп., суд першої інстанції врахував зазначену позивачем орієнтовну суму судових витрат 13 291 грн. 60 коп. з якої відрахував підготовку адвокатом заперечень позивача 3000 грн., яке до суду не подавалось.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір 1 681 грн. 60 коп. (а.с.17).

Представництво інтересів позивача у справі здійснювала адвокат Данилова К.Ю. на підставі ордеру Серії ВЕ №1030028, договору про надання правової допомоги №09/12 від 09 грудня 2020 року та додаткового договору №1 до нього від 09 грудня 2020 року. Представник позивача до закінчення судових дебатів у справі та протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду зробила відповідну заяву та надала копію договору № 09/12 від 19 грудня 2020 року, копію додаткового договору № 1 від 09 грудня 2020 року, копію акту надання послуг від 11 лютого 2021 року, копії квитанцій №53192873 від 11 грудня 2020 року на суму 4000 грн., №3288 від 11 лютого 2021 року на суму 3 800 грн. та №ПН 596 від 12 лютого 2021 року на суму 800 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції передчасно розподілив витрати на професійну правничу допомогу. Між тим, вважає доцільним врахувати докази надані позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, в іншому випадку, скасування рішення суду в цій частині із зазначених відповідачем підстав, на думку колегії суддів, будепроявом надмірного формалізму.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції загальний розмір судових витрат понесених позивачем у суді першої інстанції у сумі 10 281 грн. 60 коп. підтверджується матеріалам справи. Тому в силу статті 141 ЦПК України суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (75%) в розмірі 7 711 грн. 20 коп.

Згідно положень статті 141 ЦПК України за результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги не підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 13 квітня 2021 року.