Дата документу 08.04.2021
08 квітня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.
секретаря судового засідання - Тимко М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за непоставлений товар за договором купівлі-продажу, -
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.06.2018 р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу № 6/06 (далі - Договір). За змістом п.1.1 Договору замовник замовляє та оплачує меблі (далі - Товар), а постачальник постачає замовлені моделі меблів, замовлення відбувається по бланку - замовлення яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2 Договору). Право власності на Товар переходить після підписання акту приймання - передачі (п.1.3. Договору).
Згідно до Специфікацій №12 від 23.07.2018, №13 від 23.07.2018 та бланку замовлення від 17.10.2018, за товар було сплачено 122000,00 грн.
25.06.2019 відповідачем було надано розписку, написану власноруч, про повернення суми боргу, отриманої за договором від 27.06.2018 на суму 159575,00 грн., яку останній не повернув.
Взятих на себе зобов`язань по договору відповідач не виконав, у зв`язку із чим йому 25.06.2019 було направлено вимогу про стягнення боргу у розмірі 159575,00 грн. (з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат), яку відповідач отримав 26.06.2019 особисто.
Однак, вимогу було проігноровано, грошові кошти не було повернуто, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, викладені в позовній заяві обставини підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги (а.с.94-95).
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (а.с.100, 104), про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27 червня 2018 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу №6/06 (а.с.7-8).
Згідно п.1.1 Договору замовник замовляє та оплачує меблі (далі - Товар), а постачальник постачає замовлені моделі меблів, замовлення відбувається по бланку - замовлення яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2 Договору). Право власності на Товар переходить після підписання акту приймання - передачі (п.1.3. Договору).
25 червня 2019 відповідач надав розписку, в якій зазначив, що він зобов`язується повернути в повному обсязі суму боргу в розмірі 159575,00 грн., яка виникла за договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27.06.2018, в строк до 01.09.2019 (а.с.15).
26.06.2019 позивач направив досудову вимогу про стягнення боргу у розмірі 159575,00 грн., яку відповідач отримав 26.06.2019 особисто (а.с.13-14).
Однак, Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором від 27.06.2018 року не виконав, грошові кошти не повернув.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 у справі №6-42цс11, нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК. Таким чином, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11.
Таким чином, враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором від 27.06.2018 року не виконав, грошові кошти не повернув, то суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних обґрунтований, та з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в розмірі 180258,55 грн.
Щодо стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
П.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.6) ОСОБА_1 віднесено до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, від сплати судового збору позивача звільнено.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір.
П.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за непоставлений товар за договором купівлі-продажу, - задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1802,59 гривень.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя