Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 0344-7714, згідно якого відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 7 000,00 грн, а позивач зобов`язався повернути надані кредитні кошти, сплативши проценти за користування кредитом від залишкової суми кредиту та обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в порядку, умовах та в строки, визначені кредитним договором. Позивач вважає, що зміст договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства, а саме відповідач не виконав переддоговірної роботи з позичальником всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема відповідач скористався тим, що позивачу як позичальнику бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписані оспорюваного договору і був введений в оману. Позивач вважає, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений мною та відповідачем містить ознаки кредитного договору, а також не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту.У договорі не визначена вартість всіх супутніх послуг, вартість інших фінансових зобов`язань споживача, відсутній перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. На думку позивача, відповідач свідомо ввів позивача в оману щодо встановленого розміру всіх платежів та суми сукупної вартості кредиту. До того ж у договорах відсутня істотна умова договору - його реальна ціна. Всупереч принципу добросовісності в кредитному договорі є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

10 лютого 2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та надав наступні пояснення. Позивач при укладенні кредитного договору було ознайомлена зі всіма істотними умовами договору, а сам договір відповідає всім умовам чинного законодавства, і підстав для визнання його недійсним немає.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про слухання справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року за вищевказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Витребувано у відповідача примірник договору позики, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр кредит фінанс».

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 0344-7714, згідно якого відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 7 000,00 грн, а позивач зобов`язався повернути надані кредитні кошти, сплативши проценти за користування кредитом від залишкової суми кредиту та обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в порядку, умовах та в строки, визначені кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

На час укладення спірного договору ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, втратила чинність.

Проаналізувавши зміст спірного договору, суд встановив, що кредитний договір № 0344-7714 від 21 березня 2020 року містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується електронним підписом позивача про прийняття пропозиції укласти договір.

Пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних: необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 6, ст. 9, 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масовою знищення» встановлений обов`язок суб`єкта первинного фінансового моніторингу (в даному випадку відповідача) отримувати, обробляти та зберігати персональні дані, оскільки надання або отримання кредиту (позики) є фінансовою операцією, а відповідач при її здійсненні зобов`язаний проводити верифікацію та ідентифікацію клієнта та зберігати документи з персональними даними не менше п`яти років після завершення фінансової операції, завершення ділових відносин з клієнтом.

Отже, з огляду на зазначене, твердження позивача про те, що позбавлення його права відізвати свою згоду на обробку персональних даних є порушенням законодавства, є безпідставним, так як у відповідача існують підстави для їх обробки та зберігання незалежно від наявності згоди на обробку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом з тим, суд не убачає підстав для визнання спірного Кредитного договору повністю недійсним, оскільки умови кредитного договору, укладеного позивачем з банком містять справедливі умови, будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов його воля формувалась не вільно або не відповідала його волевиявленню, ОСОБА_1 не надала та на наявність таких не вказала. Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином відповідно до чинного цивільного законодавства суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів у повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 520, 524-526, 530, 672, 638, 651, 652, 1054 ЦК України; ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів»; керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16 березня 2021 року.

Суддя Н.О. Яровенко.