Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 463/4608/17

провадження № 61-14439св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , Triyana Holding GmbH ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Мехеда Наталія Вадимівна, та ОСОБА_6 на постанову Львівського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Савуляка Р. В., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Triyana Holding GmbH, про розірвання договору.

Позов мотивовано тим, що 28 січня 2011 року ОСОБА_3 та

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_6 (позичальники) та Triyana Holding GmbH (управитель) уклали договір. Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 (інвестор) був зобов`язаний, з поміж іншого, доплатити ОСОБА_1 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (позичальникам) 100 000 доларів США готівкою в день підписання цього договору. Зазначав, що ОСОБА_3 не виконав свого обов`язку, чим істотно порушив взяті на себе зобов`язання.

У травні 2018 року іноземна юридична особаTriyana Holding GmbH звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , про розірвання договору від 28 січня 2011 року з огляду на порушення ОСОБА_3 (інвестором) своїх зобов`язань за договором, зокрема, в частині передачі права вимоги на борг ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (позичальників).

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року позовні заяви ОСОБА_1 та Triyana Holding GmbH об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року у задоволенні позовів ОСОБА_1 та Triyana Holding GmbH відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Triyana Holding GmbH визнала факт невиконання взятих на себе зобов`язань щодо відчуження на користь відповідача частки від усіх вигод у розмірі 17,0964 % за спірним договором і не заперечувала, що в минулому опосередковано залучила від відповідача інвестицій на суму 1 025 785 доларів США, а тому не може вважатись такою, що не отримала бажаного результату від укладення договору.Що ж стосується аргументів позивача ОСОБА_1 про не передачу відповідачем в день підписання готівкових коштів в сумі 100 000 доларів США, то суд першої інстанції визнав їх не обґрунтованими, оскільки керівник Triyana Holding GmbH ОСОБА_7 шляхом укладення договору новації

від 01 грудня 2014 року визнав факт отримання в минулому інвестиції через акціонерів юридичної особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ) на загальну суму 1 025 785 доларів США, до яких власне і включена спірна сума у розмірі 100 000 доларів США.

Тобто, окрім готівкових коштів у сумі 100 000 доларів США, Triyana Holding GmbH, яка перебуває під спільним контролем позичальників, за умовами спірного договору отримала майнові права, у тому числі корпоративні на загальну суму 925 782 доларів США, що більш ніж в дев`ять разів перевищує розмір спірної суми і в сукупності з наведеними вище аргументами свідчить про те, що за умовами укладеного договору позивач ОСОБА_1 також не може вважатись таким, що не отримав бажаного результату від укладення договору.Таким чином, суд вважав позови ОСОБА_1 та іноземною юридичної особи Triyana Holding GmbH недоведеними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Triyana Holding GmbH задоволено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким позови задоволено.

Розірвано договір від 28 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_6 та Triyana Holding GmbH.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги договір новації від 01 грудня 2014 року, оскільки він був укладений між ОСОБА_3 та Triyana Holding GmbH, без участі позичальників, без погодження ними його змісту, а відтак не може встановлювати для них додаткових прав та обов`язків. Оскільки

ОСОБА_3 не виконав умови договору від 28 січня 2011 року щодо виплати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 (позичальникам) готівкою в день підписання договору

100 000 доларів США, останні були значною мірою позбавлені того, на що вони розраховували при укладенні цього договору, чим їм було завдано значної матеріальної шкоди, а тому договір підлягає розірванню.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що компанія Triyana Holding GmbH укладенням договору новації від 01 грудня 2014 року підтвердила факт повного виконання ним своїх зобов`язань за інвестиційним договором

від 28 січня 2011 року, відповідно жодних претензій з приводу їх виконання немає. Крім того керівник Triyana Holding GmbH ОСОБА_7 шляхом укладення договору новації від 01 грудня 2014 року визнав факт отримання в минулому інвестиції через акціонерів юридичної особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ) на загальну суму 1 025 785 доларів США, до яких власне і включена спірна сума у розмірі

100 000 доларів США. Отже ним не було порушено умови договору від 28 січня 2011 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції розглянув справу без її участі. Вказує, що заяву від 04 серпня 2020 року про здійснення розгляду справи без її участі вона не підписувала. Крім того, відповідач повністю виконав свої зобов`язання щодо виплати 100 000 доларів США до підписання інвестиційного договору від 28 січня 2011 року, в іншому випадку позичальники, у тому числі й вона, цей договір не підписали б.

Відзиви на касаційні скарги

У грудні 2020 року від ОСОБА_1 , компанії Triyana Holding GmbH та ОСОБА_7 надійшли відзиви на касаційні скарги, в яких останні посилаються на необґрунтованість доводів скарг та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

27 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 січня 2011 року між ОСОБА_3 (інвестор) та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (позичальники) та Triyana Holding GmbH в особі директора ОСОБА_7 (управитель) був укладений договір.

Преамбулою договору від 28 січня 2011 року передбачено, що Triyana Holding GmbH перебуває під спільним контролем позичальників, не є резидентом України, та здійснило інвестицію в корпоративні права компанії UTS Holding GmbH, яка в свою чергу володіє ТОВ «СіріусПроект» - власником торгово-розважального комплексу Кінг-Крос Леополіс, що знаходиться за адресою: Україна, Львів-Сокільники, вул. Стрийська (Інвестиція), номінальна вартість якої на момент укладення даного договору складає 6 000 000 доларів США.

Відповідно до пункту 1 договору від 28 січня 2011 року, позичальники підтверджують отримання ними в минулому від інвестора позики. Сторони підтверджують, що станом на 01 січня 2011 року борг позичальників перед інвестором становить 391 290 доларів США.

Згідно з пунктом 2 договору від 28 січня 2011 року, інвестор володіє

205 745 акціями ВАТ «БК «Комфортбуд», які він раніше придбав у позичальників за 497 200 доларів США, та нарахованими і невиплаченими дивідендами у сумі 298 360,50 грн, що становить 37 295 доларів США, а разом 534 495 доларів США.

Відповідно до пункту 3 договору від 28 січня 2011 року інвестор відступає управителю всі права на згаданий у пункті 1 борг (391 290 доларів США), передає позичальникам (або вказаним ними особам) право власності на згадані у пункті 2 акції (534 495 доларів США), а також доплачує позичальникам 100 000 доларів США готівкою в день підписання цього договору, а управитель відступає інвестору частину у розмірі 17,0964% всіх вигод (дивідендів, доходів від продажу, тощо) від здійсненої управителем інвестиції, які будуть отримані в майбутньому (від моменту укладення даного договору).

Позиція Верховного Суду

Касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами першою-третьою статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вонарозраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження

№ 61-41932сво).

Установивши, що ОСОБА_3 не виконав свої зобов`язання за договором від 28 січня 2011 року щодо відступлення юридичній особі Triyana Holding GmbH (управителю) права вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 (позичальників) на суму 391 290 доларів США відповідно до статті 517 ЦК України, а також не виплатив останнім 100 000 доларів США, чим істотно порушив умови договору, унаслідок чого позичальники та управитель були значною мірою позбавлені того, на що вони розраховувала при укладенні цього договору, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про розірвання договору від 28 січня

2011 року.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що керівник Triyana Holding GmbH ОСОБА_7 шляхом укладення договору новації від 01 грудня 2014 року визнав факт отримання в минулому інвестиції через акціонерів юридичної особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_6 ) на загальну суму 1 025 785 доларів США, до яких власне і включена спірна сума у розмірі 100 000 доларів США, є необґрунтованими, оскільки такий був укладений без участі позичальників, без погодження ними його змісту, а відтак не може встановлювати для них додаткових прав та обов`язків.

Оскільки вказаний договір новації від 01 грудня 2014 року, що був укладений лише між ОСОБА_3 та Triyana Holding GmbH, без участі позичальників, за відсутності належних та допустимих доказів виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором від 28 січня 2011 року, не свідчить та не підтверджує факт виконання ОСОБА_3 таких зобов`язань.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без її участі, належним чином не повідомивши її про дату, час та місце проведення судового засідання, є необґрунтованими, оскільки 04 серпня 2020 року нею була подана заява про розгляд справи без її особистої участі (а. с. 113 т. 4), тому у суду були відсутні підстави для відкладення розгляду справи 20 серпня 2020 року.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що вона таку заяву не підписувала є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на їх підтвердження не надала.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд апеляціної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржуване судові рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Мехеда Наталія Вадимівна, та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 21 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара