Справа №569/1673/21
09 квітня 2021 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Членом сім`ї позивача відповідач ніколи не був. При цьому, відповідач за вказаною адресою не проживає понад десять років, комунальні платежі не сплачує, не бере участі у поточних витратах на обслуговування квартири, його речей у квартирі немає. У зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, їй створюються перешкоди у вільному користуванні належним нерухомим майном, оскільки вона змушена нести надмірні витрати на утримання майна та сплачувати підвищений розмір комунальних послуг, що обмежує її право на вільне користування своїм майном.
Враховуючи, що відповідач понад рік не проживає у квартирі та не несе витрат по утриманню житла, наявність у відповідача реєстрації в квартирі порушує право власності позивача, тому вона вважає, що є всі підстави для того, щоб визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 09 квітня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були направлені на адресу місця реєстрації відповідача та оголошенням про виклик до суду, опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Матвійчуком О.С. та зареєстрований в реєстрі за №2324, копією акта приймання-передачі від 19 листопада 2019 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №189348678 від 19 листопада 2019 року.
Як слідує з копії адресної картки АДРЕСА_2 , відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 08 лютого 2021 року, за вказаною адресою з 18 жовтня 1988 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .
Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 20 липня 2020 року та 18 січня 2021 року судом встановлено, що ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає з 2009 року, особисті речі відсутні.
Окрім того, як слідує з копії договору купівлі-продажу від 11 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук О.В., та зареєстрований в реєстрі за №1501, копії витягу з Державного реєстру правочинів №6357797 від 11 серпня 2008 року, копії витягу про державну реєстрацію прав №28078530 від 22 листопада 2010 року, ОСОБА_2 , будучи співвласником квартири АДРЕСА_1 , її відчужив 11 серпня 2008 року ОСОБА_4 .
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення статті 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.
Відповідач не є і не був членом сім`ї власника житла ОСОБА_1 , між власником житла та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування ним, відповідач з 2009 року не проживає у вказаному житлі, факт реєстрації відповідача в житлі створює перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні майном, тому суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати у вигляді судового збору, в розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 319, 391 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.
Суддя О.О. Першко