Справа № 638/3891/20
Провадження № 2/638/841/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Штих Т.В.,

секретаря судового засідання Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати протиправними дії ОСОБА_2 , по примусовому виселенню 17.02.2017 року без рішення суду ОСОБА_1 , з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07.09.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

09.10.2020 року, через канцелярію суду позивачем подано клопотання про виклик та допит свідків.

01.03.2021 року, через канцелярію суду позивачем подано клопотання про витребування доказів, клопотання про виклик та допит свідків та уточнену позовну заяву про встановлення факту постійного проживання та визнання дій протиправними.

08.04.2021 року, через канцелярію суду позивачем подане уточнене клопотання про витребування доказів.

Вказані клопотання позивач та його представник в підготовчому судовому засіданні підтримали та просили задовольнити, уточнену позовну заяву прийняти до розгляду.

Представник відповідача проти задоволення вказаних клопотань та прийняття уточненої позовної заяви до розгляду категорично заперечувала, посилаючись на необґрунтованість та невідповідність поданих клопотань вимогам ЦПК України, вказувала на те, що фактично позов доповнено новою вимогою немайнового характеру, змінено предмет та підстави позову.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Що стосується клопотань про виклик та допит свідків від 09.10.2020 року та 01.03.2021 року.

Відповідно до ст. 90, 91 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Згідно ч. 1 ст. 69 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Заява про виклик свідків повинна бути обґрунтованою з огляду на ті обставини, що вказані у заяві про виклик свідків, які обставини відомі конкретно кожній особі, що входять до складу підстави заявлених вимог та їх показання можуть мати значення для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За правилами ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, позивач вказує, що свідкам відомі обставини, нерозривно пов`язані із предметом позовної заяви, при цьому позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 91 ЦПК України не зазначено конкретно які обставини, кожен окремо із цих свідків може підтвердити.

Крім того, позивач просить суд викликати та допитати в якості свідків співробітників патрульної поліції ГУ НП Харківської області екіпаж патрульної поліції № 0105 Управління патрульної поліції у м. Харкові ДПП Національної поліції, однак у поданому клопотанні не зазначено особисті дані вказаних співробітників.

Щодо виклику співробітників КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», слід зауважити, що станом на даний час неможливо достовірно встановити, що вказані у клопотанні особи по сьогоднішній день працюють у вказаному комунальному закладі. При цьому, сторона позивача не бере на себе зобов`язання забезпечити явку вказаних осіб до Дзержинського районного суду м. Харкова та просить суд викликати їх у встановленому діючим законодавством порядку.

З урахуванням вищевикладеного слід прийти до висновку, що вказане клопотання не є вмотивованим та подане передчасно, а відтак не підлягає задоволенню. Зазначене не перешкоджає позивачу повторно звернутися з відповідною заявою про виклик свідків після усунення зазначених вище недоліків.

Що стосується уточненої позовної заяви про встановлення факту постійного проживання та визнання дій протиправними від 01.03.2021 року.

За змістом п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 року у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом в постанові по справі № 916/1764/17 від 13.03.2018 року.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що правові підстави для прийняття уточненої позовної заяви про встановлення факту постійного проживання та визнання дій протиправними від 01.03.2021 року відсутні, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті вказаної заяви позивача, оскільки за такою заявою заявляється вимога, яка є новою, а саме: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у період з 01.05.2009 року по 17.02.2017 року у квартирі АДРЕСА_1 , що не є за своїм змістом збільшенням розміру позовних вимог та суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, тобто є окремою та самостійною позовною вимогою, що не передбачено процесуальним законом.

Водночас, зазначене не перешкоджає позивачу звернутися з такими вимогами в загальному порядку пред`явивши новий позов.

Додатково, суд звертає увагу позивача на те, що до уточненої позовної заяви додано оригінал квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 01.03.2021 року про сплату судового збору у розмірі 840 грн. 60 коп. Однак, згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01.01.2021 року розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає - 908 грн. 00 коп.

Що стосується вищевказаних клопотань про витребування доказів.

Згідно ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так, позивач просить суд витребувати від приватного акціонерного товариства «Київстар» інформацію (та її документальне підтвердження) про фізичне місце перебування кінцевих обладнань телекомунікаційних послуг, які забезпечували зв`язок за контрактними номерами ОСОБА_1 у періоди з 18.02.2014 року по 18.02.2017 року в наступний час доби: з 21.00 год. по 9.00 год., та окремо, інформацію про фізичне місце перебування кінцевих обладнань телекомунікаційних послуг, які забезпечували зв`язок за відповідними номерами у період з 00.00 год 17.02.2017 року по 00.00 год. 18.02.2017 року. Крім того, позивач просить суд витребувати від приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» інформацію (та її документальне підтвердження) щодо фактичного місця знаходження кінцевого обладнання споживача телекомунікаційних послуг за відповідним абонентським номером, яке було оздоблено модемом для користування інтернет-послугами « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у період з 01.03.2013 року по 01.03.2017 року.

Необхідність витребування вказаних відомостей обґрунтована позивачем потребою встановлення об`єктивної істини за змістом позовних вимог, забезпечення повного й всебічного розгляду цивільної справи, оскільки такі докази містять дані про обставини за предметом позову та позовними вимогами, що мають значення для правильного вирішення спору.

Разом з тим, позивачем не доведено необхідність витребування відомостей з ПАТ «Київстар» та ПРаТ «Телесистеми України», зокрема не зазначено, які конкретно обставини даної справи такими доказами можливо підтвердити або спростувати. До того ж, як вбачається зі змісту відповіді ПАТ «Київстар» вих. № /03/03/02 від 14.01.2021 року, запитувана інформація виходить за межі умов договірних відносин між абонентом і Компанією, тобто інформація, яку просить витребувати позивач, вказана особа не має. Що стосується відповіді ПРаТ «Телесистеми України» від 24.02.2021 року на яку посилається позивач, то слід зауважити, що з вказаного документа, який міститься в матеріалах справи, взагалі неможливо встановити які дані запитувались та хто надав вказану відповідь. Тобто, позивачем не надано належних доказів самостійного вжиття заходів для отримання відповідних доказів.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягають.

Додатково, суд звертає увагу позивача та його представника на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названої Конвенції і ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ) в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також в своїх рішеннях ЄСПЛ зазначає, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України» від 16.02.2017 року).

ЄСПЛ наголошує, що заявник повинен добросовісно використовувати свої процесуальні права, адже процесуальні кодекси, як і інші закони, розраховані на добросовісне їх використання. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає свою увагу на неодноразові випадки відкладення судових засідань по справі внаслідок неявки позивача та його представника, які обґрунтовувались ними необхідністю долучення нових доказів у справі або витребування додаткових доказів.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Пунктом 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Слід зауважити, що позовна заява, яка перебуває у провадженні суду, не містить жодних відомостей щодо неможливості подання позивачем разом з позовною заявою будь-яких доказів. У зв`язку з чим, вказана поведінка позивача та його представника в подальшому буде розцінюватись судом як зловживання своїми процесуальними правами спрямоване на затягування розгляду справи, адже вона перебуває у провадженні суду з березня 2020 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 44, 49, 84, 90, 91, 198 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотань позивача про виклик та допит свідків від 09.10.2020 року та 01.03.2021 року.

Відмовити у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання та визнання дій протиправними від 01.03.2021 року, повернувши її позивачу.

Відмовити в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів від 01.03.2021 року та уточненого клопотання про витребування доказів від 08.04.2021 року.

Відкласти підготовче судове засідання по справі до 11 год. 00 хв. 21.05.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Штих Т.В.