ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/124/20 Номер провадження 22-ц/814/827/21Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Ряднина І.В.

за участю представника прокуратури Харенко В.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенко Юрія Олексійовича

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 січня 2021 року (повний текст складено 12.01.2021 року)

у справі за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області А.І. Котяша в інтересах держави в особі Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень сесії Пирятинської міської ради, визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до місцевого суду з вказаним позовом (позовами) в інтересах держави в особі Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади, уточненим в ході судового розгляду справи, до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішенням 49 сесії 5-скликання Пирятинської міської ради від 26.06.2009 року у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель промисловості, кадастровий номер :50:018:0136. Також, рішенням 48 сесії 5-скликання Пирятинської міської ради від 28.05.2009 року у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель промисловості, кадастровий номер :50:018:0138.

Вважають, що вказаними рішеннями Пирятинської міської ради змінено цільове призначення земельних ділянкок та передано останні в приватну власність ОСОБА_1 всупереч вимог закону.

Відведення вказаних земельних ділянок у власність для індивідуального будівництва та ведення особистого селянського господарства було здійснено у порушення положень Генерального плану населеного пункту м. Пирятин, відповідно до якого цільове призначення земель було визначено як землі промисловості. Земельні ділянки були сформовані за рахунок зміни їх цільового призначення, а площа та межі ділянок були сформовані вже після передачі їх у приватну власність в ході розроблення документації із землеустрою. Передача у приватну власність земельних ділянок громадянам та юридичним особам із земель запасу у разі коли межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлені або коли під час передачі у приватну власність відбувається зміна її цільового призначення, здійснюється на підставі розроблених проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Разом з тим, всупереч вимог законодавства Пирятинською міською радою передано земельні ділянки у власність відповідача взагалі без отримання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, без його розроблення та затвердження. Технічна документація із землеустрою була розроблена вже після прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність та всупереч положень ч.9 ст.118 ЗК України не містить погодження санітарно-епідеміологічного органу.

Враховуючи викладене, прокурор вважав, що підстав для передачі у приватну власність земельної ділянки зі зміною цільового призначення на землю для індивідуального будівництва та ведення особистого селянського господарства в органу місцевого самоврядування не було, а тому, враховуючи вказані факти, оспорювані рішення Пирятинської міської ради підлягають визнанню недійсними, а земельні ділянки мають бути повернуті у комунальну власність.

На підставі викладеного остаточно прохали:

-визнати недійсними рішення 49 сесії 5 скликання Пирятинської міської ради від 26.06.2009 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства та рішення 48 сесії 5 скликання Пирятинської міської ради від 28.05.2009 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального будівництва;

-визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 998823, виданий 24.02.2010 року головою Пирятинської міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 651950, виданий 14.01.2010 року головою Пирятинської міської ради;

-зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської ОТГ в особі Пирятинської міської ради земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 0,1 га (кадастровий номер :50:018:0138) та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1 га (кадастровий номер :50:018:0136);

-вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Міщенка Юрія Олексійовича, задоволено.

Об`єднано в одне провадження цивільну справу №544/125/20, провадження №2/544/176/2020 за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення сесії Пирятинської міської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння з цивільною справою № 544/124/20, провадження №2/544/175/2020 за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення сесії Пирятинської міської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Присвоїно об`єднаній цивільній справі № 544/124/20 (т.1, а.с.98-99).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 січня 2021 року позовні заяви першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області Котяша А.І. в інтересах держави в особі Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішень сесії Пирятинської міської ради, визнання недійсним державних актів та повернення земельних ділянок задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення сорок дев`ятої сесії п`ятого скликання Пирятинської міської ради Полтавської області від 26.06.2009 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0136.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №998823, виданий 24.02.2010 року головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Пирятинської міської ради Полтавської області земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0136.

Визнано недійсним та скасовано рішення сорок восьмої сесії п`ятого скликання Пирятинської міської ради Полтавської області від 28.05.2009 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0138.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №651950, виданий 14.01.2010 року головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Пирятинської міської ради Полтавської області земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0138.

Стягнуто з Пирятинської міської ради Полтавської області () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Полтавської області (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р 6160, банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 20475,70грн, тобто по 10237,85грн з кожного.

З вказаним рішенням не погодився представник ОСОБА_1 адвокат Міщенко Ю.О., який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині: - скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №998823, виданого 24.02.2010 року головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 ; - зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Пирятинської міської ради Полтавської області земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0136; - скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №651950, виданого 14.01.2010 року, головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 ; - зобов`язання ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Пирятинської міської ради Полтавської області земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0138; - стягнення з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 10237,85 грн. Ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Пирятинської ОТГ до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що викопіювання з Генерального плану 1986 року та Генеральний план не може бути доказом того, що спірний масив землі мав цільове призначення «землі промисловості».

Зауважує, що станом на 01.01.2009 року відповідно до земельного законодавства та форми 6ЗЕМ спірна земельна ділянка відносилася до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код 200) землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу, та передана ОСОБА_1 земельна ділянка була вперше сформована саме в 2009 році.

Вказує, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги, що станом на 16.07.2004 року, посвідчуючи право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим №:50:018:004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Пирятинська нафтобаза (на сьогодні ТОВ «Полтава-капітла») отримала лише ту територію, якою коритсувалась, а масив земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , до неї не ввійшов.

Вважає, що відсутність будь-яких доказів відведення вищевказаної земельної ділянки під промислові потреби та переведення її в цільове призначення - «землі промисловості», надає право міській раді на розпорядження земельною ділянкою та передачі її у приватну власність в межах безоплатної приватизації, що передбачено ст.ст.116, 118, 121 ЗК України.

Окрім того, у поданій апеляційній скарзі зазначається, що позивачем пропущено строки позовної давності, у зв`язку з чим апелянт просить застосувати наслідки пропуску такого строку та відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник прокуратури апеляційну скаргуне визнав та прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, рішенням сорок восьмої (позачергової) сесії Пирятинської міської ради Полтавської області (п`ятого скликання) від 28.05.2009 року «Про надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд громадянам міста по АДРЕСА_1 » вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, у тому числі ОСОБА_1 , площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.124).

Також, згідно даних виписки із рішення сорок дев`ятої сесії Пирятинської міської ради (п`ятого скликання) від 26.06.2009 року, у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.22).

В подальшому, за заявою ОСОБА_1 від 18 червня 2009 року та від 23 липня 2009 року КП «Землеустрій» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку :50:018:0136 (т.1, а.с.20-26) та :50:018:0138 (т.1, а.с.160-166).

На підставі вищезазначених рішень Пирятинської міської ради та технічної документації, 24.02.2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №998823, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства :50:018:0136 (т.1, а.с.9) та 14.01.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №651950, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0138 (т.1, а.с. 110).

При цьому, відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки № 296-ДК/0401/АП/09/01/-19 від 25 квітня 2019 року, земельна ділянка з кадастровим номером :50:018:0136 та земельна ділянка з кадастровим номером :50:018:0138 станом на 2009 рік відносилась до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код 200) землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). В акті зазначено, що рішення Пирятинської міської ради від 28.05.2009 року та від 26.06.2009 року було прийняте з порушенням вимог статті 118 Земельного кодексу України та ст.ст.50,51,56 ЗУ «Про землеустрій» (т.1, а.с.11-13).

З листа Пирятинської міської ради Полтавської області № 902/02-33 від 13 березня 2019 року вбачається, що станом на 28 травня 2009 року передані рішенням сесії Пирятинської міської ради у приватну власність фізичним особам 11 земельних ділянок, які відповідно до генерального плану м. Пирятин 1986 року відносилися до складської території, а згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 до земель промисловості (т.1, а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог прокурора щодо незаконності оскаржуваних рішень міської ради та держаних актів, виданих на підставі вказаних рішень, та покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку повернути спірні земельні ділянки, оскільки відповідачами порушені вимоги закону при набутті її у власність ОСОБА_1 , зауважував при цьому, що принцип пропорційності втручання держави у право соби є виправданим.

Окрім того, місцевий суд зазначив, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки про факт порушення прокурор дізнався лише у квітні 2019 року, з даним позовом до суду звернувся у січні 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно з частиною шостоюстатті 118 ЗК Українигромадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність - надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьомастатті 118 ЗК України).

Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2004 року№ 677 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (пункт 2). В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов`язковим.

Таким чином, у разі передачі у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов`язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Установлено, що Пирятинською міською радою передано спірні земельні ділянки кадастровий номер № :50:018:0138 та №:50:018:0136 у власність ОСОБА_1 без отримання попереднього дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Узгодження меж спірної земельної ділянки та виготовлення технічної документації відбулося вже після передачі земельної ділянки у приватну власність, в порушення вимог ст.118 Земельного кодексу України.

На підставі наведеного оскаржуваним рішенням місцевого суду було визнано недійсним та скасовано рішення сорок дев`ятої сесії п`ятого скликання Пирятинської міської ради Полтавської області від 26.06.2009 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0136 та визнано недійсним та скасовано рішення сорок восьмої сесії п`ятого скликання Пирятинської міської ради Полтавської області від 28.05.2009 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0138.

Згідно чч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки апелянтом оскаржується рішення місцевого суду лише в частині визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок, вирішення питання судових витрат, то і судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині, в іншій частині рішення місцевого не переглядається.

Так, з урахуванням наведеного, установлено, що рішення Пирятинської міської ради від 26.06.2009 року та від 28.05.2009 року, якими ОСОБА_1 передавались спірні земельні ділянки, скасовані у відповідній частині (рішення у відповідній частині не оскаржено).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом статті 330 ЦК України в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Так, згідно державного акту серії ЯИ №998823 від 24.02.2010 року, ОСОБА_1 , на підставі рішення 49 сесії Пирятинської міської ради п`ятого скликання від 26.09.2009 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства :50:018:0136 (т.1, а.с.9)

Також, відповідно до державного акту серії ЯИ №651950 від 14.01.2010 року, ОСОБА_1 , на підставі рішення 48 сесії Пирятинської міської ради п`ятого скликання від 28.05.2009 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0138 (т.1, а.с. 110).

При цьому, з наведеного вище вбачається, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 січня 2021 року, у не оскаржуваній частині, визнано недійсними та скасовано рішення Пирятинської міської ради від 26.06.2009 року та від 28.05.2009 року, в частинах, якими ОСОБА_1 передавались спірні земельні ділянки.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26,30,87-90,97,100,102,118,123,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановлених законом порядку.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання недійсним державного акта на право власності на землю згідно статті 152 ЗК України може мати місце лише в разі видання такого акта з порушенням вимог закону, усупереч рішенню чи угоді, на підставі якого він був виданий.

Відтак, оскільки матеріалами справи на підставі належних та допустимих доказів установлено недійсність рішень 48 сесії Пирятинської міської ради п`ятого скликання від 28.05.2009 рокута 49 сесії Пирятинської міської ради п`ятого скликання від 26.09.2009 року, на підставі яких і було видано оспорювані державні акти серії ЯИ №998823 від 24.02.2010 року та серії ЯИ №651950 від 14.01.2010 року на імя ОСОБА_1 , то такі правоімріно визнані місцевим судом недійсними.

(Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-33цс13, від 01 липня 2015 року № 6-319цс15).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога прокурора про наявність підстав для витребування у ОСОБА_1 спірних земельних ділянок із власності відповідача є правомірною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що викопіювання з Генерального плану 1986 року та Генеральний план не може бути доказом того, що спірний масив землі мав цільове призначення «землі промисловості», а спірні земельні ділянки відносилися до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код НОМЕР_2 ) «землі житлової та громадської забудови», з цільовим призначенням 16.00 землі запасу, та передана ОСОБА_1 земельна ділянка була вперше сформована саме в 2009 році, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, згідно листа Пирятинської міської ради Полтавської області № 902/02-33 від 13.03.2019р., станом на 28.05.2009 року, передані 11 земельних ділянок, відповідно до генерального плану м. Пирятин 1986 року, відносилися до складської території, а згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548,- до земель промисловості (т.1, а.с.111).

Окрім того, представником ОСОБА_1 адвокатом Міщенко Ю.О. було подано до місцевого суду заяву про застосування строку позовної давності, яка була підтримана і у поданій апеляційній скарзі, де зазначається, що позивачем пропущено строки позовної давності, в зв`язку з чим апелянт просив застосувати наслідки пропуску такого строку та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У пункті 137 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18) зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четвертастатті 267 ЦК України). Пунктом 139, вказаної постанови зазначено, що з огляду на це, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності.

При цьому, місцевим судом вірно установлено, що прокурор у даній справі пред`явив вимоги до Пирятинської міської ради Полтавської області та ОСОБА_1 , у яких немає солідарного обов`язку. Відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника заявив про сплив позовної давності щодо всіх позовних вимог, тоді як Пирятинська міська рада не заявляла про сплив позовної давності щодо пред`явлених до неї вимог.

Відтак, у даній справі наявні підстави для розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності лише щодо вимог саме до нього.

Так, матеріалами справи установлено, що строк позовної давності починається з моменту, коли прокурор, який звернувся за захистом порушеного права, дізнався про таке порушення, а саме: з 25.04.2019 року, а не з часу передачі відповідачу у приватну власність земельної ділянки.

При цьому, оскільки з даним позовом до суду прокурор звернувся в січні 2020 року, то відповідний строк позовної давності ним не пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенко Юрія Олексійовича, - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 січня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2021 року.