Справа № 638/2241/15-ц
Провадження № 2/638/1625/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 19.02.2015 року звернулися до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просять стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачів за договором позики від 11.01.2008 року заборгованість станом на 02.02.2021 року по 67 559 доларів США 59 центів кожному, що складається з: позики (тіло) по 22000 доларів США кожному позивачу, відсотків за користування позикою по 40238 доларів США кожному позивачу, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України по 5321,59 доларів США кожному позивачу; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 3 654 гривні сплачених ним судового збору.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 11.01.2008 року батько позивачів ОСОБА_6 і відповідач ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_6 передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 44000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 12.01.2013 року. В підтвердження укладання договору позики і отримання від ОСОБА_6 грошей у вищевказаному розмірі, відповідач власноруч склав про це розписку, оригінал якої знаходиться у позивачів. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів помер, позивачі прийняли в повному обсязі спадщину від померлого позикодавця. Відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу боргу в термін встановлений в вимогах та в законі не виконав, тому позивачі вимушені звернутися до суду, тому позовні вимоги просять задовольнити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.04.2015 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачів суму боргу за договором позики (письмовою розпискою) в розмірі 3247391,84 грн. та судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.08.2015 року задоволено, скасовано заочне рішення суду від 17.08.2015 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 17.08.2017 року задоволено клопотання відповідача про призначення експертизи, призначено комплексну (почеркознавчу і технічну) експертизу розписки від 11.01.2008 року щодо отримання суми позики в 44 тисячі (сорок чотири) доларів США, оригінал якої долучено до матеріалів справи. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 01.06.2018 року провадження у справі поновлено, оскільки 21.05.2018 року з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса до суду надійшли матеріали вищезазначеної цивільної справи, з повідомленням, що експертиза знімається з провадження без виконання у зв`язку з не оплатою експертизи відповідачем та не надання останнім витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 04.02.2020 року повторно задоволено клопотання відповідача про призначення почеркознавчої та технічної експертизи документу розписки від 11.01.2008 року, провадження по справі зупинено до отримання висновку експертизи.

22.09.2020 року вказана цивільна справа надійшла до суду з Київського науково дослідного інституту судових експертиз без виконання експертизи у зв`язку з не оплатою експертизи відповідачем.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року справу прийнято до провадження судді Дзержинського районного суду міста Харкова Аркатової К.В. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Поновлено провадження по вказаній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином. 05.04.2021 року представником відповідача адвокатом Горустович Д.Б. подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_2 , при цьому наданий листок непрацездатності на ім`я відповідача у справі відкритий 05.04.2021 року. В ході судового розгляду відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що підпис в розписці від 11.01.2008 року не його, розписку він не підписував.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що учасники, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України»).

За змістом статей 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст.ст. 43,49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Позивачі звернулися до суду з позовом ще в лютому 2015 року, однак остаточного рішення у справі ще не прийнято, тому суд вважає необхідним та можливим розглянути справи у відсутність відповідача.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 11.01.2008 року батько позивачів ОСОБА_6 позичив відповідачу ОСОБА_2 суму позики в розмірі 44000 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 12.01.2013 року, з умовами щомісячної виплати 3% від суми позики, що підтверджується оригіналом письмової розписки, яка була оглянута судом в ході судового розгляду справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позикодавець ОСОБА_6 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , копію якого долучено до матеріалів справи.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є його сини: позивач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.09.2010 року, згідно з яким позивачі успадкували по Ѕ частці спадщини батька (позикодавця).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Так, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, позивачі успадкували від свого батька (позикодавця) права вимоги щодо стягнення суми боргу та несплачених процентів з боржника ОСОБА_2 за розпискою від 11.01.2008 р.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач надав позивачу розписку, у якій зазначив усі істотні умови договору позики: грошову суму позики, валюту зобов`язання, строк повернення позики.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно положень статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Враховуючи, що відповідач до теперішнього часу не повернув позику, то з відповідача підлягає стягненню позика у сумі 44000 доларів США.

При цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті ( пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц), а оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, а умови договору, передбачали сплату відсотків в установленому розмірі від суми платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути і передбачені договором відсотки за користування грошима в іноземній валюті.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума позики у розмірі 44000 доларів США. Враховуючи, що позивачі у рівних частках (по Ѕ частці) прийняли спадщину після смерті їх батька позикодавця ОСОБА_6 , то вони прийняли у спадщину право на майно по Ѕ частці, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину на законом від 17.09.2010, тому на користь позивачів сума позики з відповідача підлягає стягненню стягнута у рівних частках - по Ѕ частині кожному, тобто по 22000 долари США (44000/2).

При цьому, доводи відповідача щодо неможливості отримання позики 11.01.2008 року від батька позивачів ОСОБА_6 через те, що він помер до ІНФОРМАЦІЯ_2 , - суд не приймає до уваги, оскільки згідно зі свідоцтвом про смерть позикодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через три місяців після оформлення договору позики від 11.01.2008 р.

За умовами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилаючись на те, що відповідач не підписував розписку від 11.01.2008 р., у ній міститься не його підпис, відповідачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження вказаних обставин.

При цьому, судом двічі призначались судові почеркознавча та технічна експертизи документу розписки від 11.01.2008 року, однак двічі експертиза не була проведена через ненадання відповідачем необхідних документів та нездійснення ним оплати для проведення експертизи.

Таким чином, судом були створені всі умови учасникам справи для реалізації ними своїх процесуальних прав.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, доводи відповідача щодо не підписання ним вказаної розписки від 11.01.2008, щодо неотримання ним в борг вказаних коштів є непереконливими та недоведеними відповідачем, а спростовуються матеріалами справи, зокрема, оригіналом оглянутої судом розписки від 11.01.2008 р., наявність якої свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Доказів повернення відповідачем вказаної суми позики також не надані суду.

Таким чином, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума позики у розмірі по 22000 долари США кожному позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як зазначалось, договором позики від 11.01.2008 року передбачено, що позичальник має сплатити 3% щомісячно від суми позики за користування позикою.

Період нарахування процентів від суми позики - є періодом дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

За умовами договору позики від 11.01.2008 року сторони погодили сплату 3% щомісячно від суми позики, при цьому відповідач зобов`язався повернути всю суму грошей до 12.01.2013 року.

Таким чином, відсотки передбачені договором за користування позикою складають 80 476 доларів США (з 11.01.2008 р. до 12.01.2013 = 1829 днів х 3% щомісяця х 44000 доларів США / 30 днів в місяці = 80476), тому вказані відсотки за позикою також підлягають стягненню в іноземній валюті з відповідача на користь позивачів по 40238 доларів США кожному (80476/2).

Частина 1 ст. 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, згідно з договором позики, ОСОБА_2 мав повернути кредиторам грошові кошти в сумі 44 тисячі доларів США до 12.01.2013, тому прострочення виконання грошового зобов`язання має місця з 13.01.2013 року.

Таким чином, враховуючи, що відповідач грошові кошти не повернув, то з нього підлягає стягнення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 10 643,18 доларів США (з 13.01.2013 до 02.02.2021 (в межах заявлених позивачами вимог) = 2943 дні х 3% річних х 44000/365 = 10643,18), тому стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає 3% річних по 5321,59 долари США кожному (10 643,18 / 2).

Вищевикладені висновки щодо стягнення процентів та 3% річних у валюті позики відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц та від 16.01.2020 року по справі №464/3790/16-ц.

Таким чином, станом на 02.02.2021 року загальна заборгованість відповідача перед позивачами за договором позики від 11.01.2008 року складає 135119,18 доларів США, що складається з розміру: позики (тіло) 44 000 доларів США, відсотків за користування позикою - 80 476 доларів США, 3%річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 10 643,18 доларів США.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_5 документально підтверджена сплачена сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 530, 545, 610-612, 625, 629, 1046, 1048, 1047, 1049, 1050, 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ) за договором позики від 11.01.2008 року загальну заборгованість у розмірі 67 559 (шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) доларів США 59 центів, що складається з: позики (тіло) 22000 долари США, відсотків за користування позикою 40238 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 5321,59 долари США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) за договором позики від 11.01.2008 року заборгованість у розмірі 67 559 (шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) доларів США 59 центів, що складається з: позики (тіло) 22000 долари США, відсотків за користування позикою - 40238 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 5321,59 долар США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий