Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 599/990/18

провадження № 61-5376св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Млиновецька сільська рада Зборівського району Тернопільської області, ОСОБА_2 ,

третя особа - державний реєстратор Зборівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року в складі судді Чорної В. Г. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Зборівської міської ради, про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову вказала, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2016 року в справі № 599/115/16-ц за нею визнано право власності в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області № 90 від 28 липня 2016 року їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (відведення земельної ділянки для розміщення та обслуговування її будинковолодіння) з причини невідповідності поданого нею кадастрового плану дешифровці аерофотозйомки і обліку земель с. Тустоголови, проведеної в 1971 році та акту, складеного комісією від 30 травня 2016 року, яким встановлено, що нею самовільно загороджено земельну ділянку ОСОБА_2 , чим останній створено перешкоди для вільного заїзду.

З урахуванням отриманої з відділу містобудування та архітектури Зборівської районної державної адміністрації інформації (викопіювання з опорного плану забудови вул. Лугова с. Тустоголови Зборівського районуТернопільської області), якою підтверджується відсутність будь-якого заїзду/проїзду через її подвір`я до ділянок суміжних землекористувачів, вона повторно 16 лютого 2017 року звернулася до органу місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,2382 га для розміщення та обслуговування належного їй на праві власності будинковолодіння, однак листом Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 17 лютого 2017 року її повідомлено, що вказане питання вже було розглянуто, з приводу чого прийнято рішення № 90 від 28 липня 2016 року.

Дії органу місцевого самоврядування, пов`язані з бездіяльністю щодо прийняття відповідного рішення з приводу її повторного звернення були предметом судового розгляду, за наслідками якого постановою Зборівського районного суду від 26 квітня 2017 року в справі № 599/479/17 було визнано незаконною бездіяльність Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області щодо нерозгляду у встановленому законом порядку її повторного звернення.

Рішенням органу місцевого самоврядування від 19 жовтня 2017 року № 211 їй повторно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 0,2382 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з причини невідповідності площі землекористування та конфігурації земельної ділянки з фактичним землекористуванням та належності частини земельної ділянки, на яку вона претендує, орієнтовною площею 0,01 га, ОСОБА_2 .

Беручи до уваги те, що підставою для реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_2 було рішення Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 11 квітня 2017 року за № 175, яке, на її думку, є незаконним, оскільки було прийнято у період звернення її до суду з адміністративним позовом щодо оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування в той час як сільська радабула обізнаною з її бажанням приватизувати спірну частину земельної ділянки, просила визнати вказане рішення незаконним і скасувати його, а також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_2 .

Крім того, незаконність оспорюваного рішення пов`язує з невідповідністю вимогам закону виготовленої ОСОБА_2 технічної документації на належну їй земельну ділянку, яка виготовлена таким чином, що порушує принцип неподільності її земельної ділянки (перетинає земельну ділянку, на якій знаходиться належне їй на праві власності будинковолодіння, навпіл); невідповідністю фактичним обставинам зазначеної в технічній документації ОСОБА_2 у довідці № 63 від 16 грудня 2016 року інформації щодо строку користування нею земельною ділянкою та неузгодженням з нею як із суміжним землекористувачем меж земельної ділянки відповідача.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що збудований матір`ю позивача ОСОБА_3 новий будинок є самостійним об`єктом будівництва, зведеним на окремій земельній ділянці по відношенню, то того, що знаходився на переданій у власність батьку позивача в 1995 році земельній ділянці площею 0,13 га.

Конфігурація земельної ділянки, приватизованої відповідачем, повністю відповідає тій, що перебувала у фактичному правомірному користуванні спочатку її матері ОСОБА_4 , а у подальшому - самої ОСОБА_2 . Натомість позивачем не доведено наявного у неї права на приватизацію земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння та господарських будівель саме такої площі та конфігурації, технічна документація на яку була складена та передана на затвердження Млиновецькій сільській раді Зборівського району Тернопільської області.

Невжиття матір`ю позивача за життя, а в подальшому й самим позивачем передбачених законом дій для присвоєння будинковолодінню, що є окремим об`єктом права, так як був збудований на окремій земельній ділянці площею 0,09 га, іншого адресного номера чи факт визнання за позивачем в судовому порядку права спадкової власності на вказане будинковолодіння з господарськими будівлями не є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_2 права на приватизацію саме тієї земельної ділянки, яка перебувала в її правомірному користуванні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 11 квітня 2017 року № 175 є незаконним, оскільки було прийнято у період звернення позивача до суду з адміністративним позовом щодо оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування в той час як сільська рада була обізнаною з бажанням ОСОБА_1 приватизувати спірну частину земельної ділянки. Суди безпідставно не узяли до уваги преюдиційні обставини щодо законності набуття позивачем права власності в порядку спадкування на будинок, який розташований на спірній земельній ділянці. Крім того, суди безпідставно відмовили позивачу у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи та надали неправильну оцінку поданим позивачем доказам.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14 грудня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2016 року в справі № 599/115/16-ц за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 29 лютого 2016 року на підставі вищевказаного рішення суду право власності на будинковолодіння ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Земельна ділянка, що знаходилась у користуванні померлої ОСОБА_3 , не була приватизована чи викуплена.

Маючи намір приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться належне на праві власності будинковолодіння, позивач ОСОБА_1 у 2016 році звернулася до Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області з відповідною заявою.

Рішенням Млиновецької сільської ради 10 сесії VII скликання від 28 липня 2016 року № 90 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у зв`язку з тим, що згідно із кадастровим планом вказана земельна ділянка накладається на сусідню земельну ділянку (а.с. 74, т. 1).

Прийняттю вказаного рішення передувало обстеження комісією з питань земельних відносин, агропромислового комплексу та екології Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області присадибних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо встановлення фактичного використання спірної земельної ділянки, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 самовільно загородила дану земельну ділянку, чим створила перешкоду щодо вільного заїзду на земельну ділянку ОСОБА_2 та рекомендовано обом сторонам виготовити технічну документацію, що зафіксовано у відповідному акті від 30 травня 2016 року (а.с. 72, т. 1).

Отримавши після прийняття вказаного рішення з відділу містобудування та архітектури Зборівської РДА викопіювання з опорного плану с. Тустоголови Зборівського району Тернопільської області, яке не містить даних про існування заїзду/проїзду через земельну ділянку, яку мала на меті приватизувати позивач, ОСОБА_1 16 лютого 2017 року повторно звернулася до Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2382 га для будівництва та обслуговування належного їй на праві власності будинковолодіння.

Листом від 17 лютого 2017 року за № 5 органом місцевого самоврядування її було повідомлено, що вказане питання вже було предметом розгляду, з приводу чого 28 липня 2016 року прийнято відповідне рішення № 90 про відмову в задоволенні заяви.

Бездіяльність Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області з приводу не розгляду у встановленому законом порядку повторного звернення ОСОБА_1 останньою було оскаржено до суду. Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року в справі № 599/479/17 позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано бездіяльність Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області незаконною й зобов`язано останню розглянути заяву ОСОБА_1 .

Рішенням Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 19 жовтня 2017 року за № 211 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2382 га безоплатно у власність з підстав, що площа землекористування заявника та конфігурація земельної ділянки не співпадають з її землекористуванням на місцевості, а також у зв`язку з тим, що частину земельної ділянки, орієнтованою площею 0,01 га, на яку претендує ОСОБА_1 , передано у власність ОСОБА_2 .

В свою чергу до Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області з заявою про приватизацію земельної ділянки, що перебувала в її користуванні, звернулася також і ОСОБА_2 .

Рішенням Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 11 квітня 2017 року № 175 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2300 га з кадастровим номером :05:001:0156 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 в межах населеного пункту та передано у власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку.

Прийняттю вказаного рішення передувало обстеження відповідною постійно діючою земельною комісією органу місцевого самоврядування присадибних земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , за результатами якого 23 лютого 2017 року складено відповідний акт, у якому комісія рекомендувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно встановлених межових знаків виготовити технічну документацію.

Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 20 березня 2017 року ОСОБА_2 пред`явлені та передані на зберігання межові знаки за адресою: АДРЕСА_2 , виконана робота по встановленню меж земельної ділянки в натурі та їх закріплення межовими знаками.

Рішенням Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 02 березня 2017 року за № 151 затверджено акт обстеження щодо встановлення межових знаків та передачі їх на зберігання між присадибними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 15 листопада 1995 року № 83 було безкоштовно передано у приватну власність та постійне користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд жителям с. Тустоголови, зокрема, ОСОБА_5 (батьку позивача) загальною площею 0,58 га, з яких 0,13 га - для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 80-81).

Рішенням виконавчого комітету Млиновецької сільської ради від 22 березня 2007 року погоджено раніше проведене будівництво житлового будинку ОСОБА_3 (матері позивача) на закріпленій земельній ділянці площею 0,09 га, що в с. Тустоголови (а.с. 82).

Згідно із висновком судової земельно-технічної експертизи № 1169/18-22 від 25 лютого 2019 року земельна ділянка ОСОБА_2 розташована в межах с. Тустоголови Зборівського району Тернопільської області, дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) видано органом місцевого самоврядування - Млиновецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області, як уповноваженим органом місцевого самоврядування, на підставі довідки від 16 грудня 2016 року № 63, якою підтверджено згоду власника земель комунальної власності здійснювати розпорядження земельною ділянкою. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 в межах населеного пункту с. Тустоголови на території Млиновецької сільської ради Зборівського району відповідає вимогам земельного законодавства чинного на дату проставлення відмітки кадастрового реєстратора. Невідповідностей правилам оформлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 не встановлено. Технічна документація затверджена уповноваженим органом місцевого самоврядування, рішенням від 11 квітня 2017 року № 175, речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:0156 зареєстроване від 17 травня 2017 року, земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_1 факту порушення оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування її прав як землекористувача з урахуванням того, що конфігурація належної відповідачу земельної ділянки повністю відповідає тій, що перебувала у фактичному правомірному користуванні спочатку її матері ОСОБА_4 , а у подальшому - самої ОСОБА_2 . Разом із тим при вирішенні цього спору суди виходили із того, що позивачем не доведено наявного у неї права на приватизацію земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння та господарських будівель саме такої площі та конфігурації, технічна документація на яку була складена та передана на затвердження Млиновецькій сільській раді Зборівського району Тернопільської області.

При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано узяли до уваги встановлені як висновком судової земельно-технічної експертизи, так і іншими наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами обставини правомірності набуття ОСОБА_2 права на належну їй земельну ділянку, констатувавши відсутність доказів порушення прав суміжного землекористувача ОСОБА_1 при набутті у власність ОСОБА_2 вказаної ділянки.

Доводи касаційної скарги про неналежність цих доказів є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суди попередніх інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуване рішення Млиновецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 11 квітня 2017 року № 175 є незаконним, оскільки було прийнято у період звернення позивача до суду з адміністративним позовом щодо оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування, в той час як сільська рада була обізнаною з бажанням ОСОБА_1 приватизувати спірну частину земельної ділянки, не спростовують висновків судів, оскільки не свідчать про неправомірність набуття відповідачем спірної земельної ділянки у власність.

Преюдиційні обставини щодо законності набуття позивачем права власності в порядку спадкування на будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки предметом доказування у цій справі є саме правомірність набуття відповідачем ОСОБА_2 речового права на земельну за кадастровим номером :05:001:0156, на яку накладається земельна ділянка позивача ОСОБА_1 , чим створює відповідачу перешкоди щодо вільного заїзду на земельну ділянку.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара