ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/710/21 Справа № 211/4649/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 211/4649/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони:

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_3 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М., про визнання договору купівлі - продажу недійсним, усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року у справі № 216/3162/17 в задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011, який укладений 07.02.2011 р. на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлю магазину літ.А-1 загальною площею 34 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з.

В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року у справі № 216/3162/17 рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позивач зауважує, що вказане рішення апеляційного суду має преюдиціальне значення і, згідно ч. 4 ч. 82 ЩІК України, ним встановлено недійсність права власності ОСОБА_3 на магазин літ. А-1 - анальною площею 34 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з, що не підлягає доказуванню, оскільки вона вже встановлена судом.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 17.10.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 34 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. та зареєстровий в реєстрі за № 22847085.

Позивач зауважує на тому, що приватний нотаріус не повинен був реєструвати даний договір, оскільки підставою набуття ОСОБА_3 права власності на магазин площею 34 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 у справі № 216/3162/17, на яке 18.09.2017 року Криворізькою місцевою прокуратурою № 2 подано апеляційну скаргу, таким чином рішення першої інстанції не набрало законної сили. Тобто на момент реєстрації права власності за покупцем, право власності продавця, яке виникло на підставі рішення, не набрало законної сили і не мало бути зареєстроване нотаріусом.

І хоча позивач не може зареєструвати право власності на тимчасову споруду - торгово-зупиночний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вона є власником вказаної тимчасової споруди. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушили права позивача, як власника рухомого майна, для захисту якого вона змушена звертатися до суду в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України.

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер договору: № 1147, який посвідчений 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінцем Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 230, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - будівлю магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з та усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй тимчасовою спорудою: приміщенням Торгово-зупиночного комплексу « АДРЕСА_2 шляхом звільнення приміщення ОСОБА_2 від власних речей.

В лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 , про визнання права власності.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 вказано, що влітку 2003 року ОСОБА_1 запропонувала йому побудувати зупиночний комплекс на зупинці «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 для ведення підприємницької діяльності. На той момент відповідач мала договір оренди на територію, відведену для зазначеного зупиночного комплексу.

18.07.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір про спільну діяльність, предметом якого було зобов`язання сторін, шляхом об`єднання спільних зусиль, побудувати зупиночний комплекс «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться по АДРЕСА_2 . З початку будівельних робіт витрати сторін склали по 10 000 грн., з кожної сторони. По закінченню робіт з будівництва сторони зобов`язались здати об`єкт приймальній комісії управління архітектури, розподілити зони відповідальності закінченого будівництва з урахуванням благоустрою території, позначити юридично торгові точки з розрахунку 50x50 шляхом складання акту, спільно вирішувати питання, пов`язані з підтримкою порядку на закріпленій території, подальша діяльність ведеться сторонами самостійно.

22.07.2003 року між ТОВ «Стройсталь» (надалі - Підрядник) та ОСОБА_3 (надалі - Замовник) був укладений договір, за яким Підрядник прийняв на себе будівництво зупиночного комплексу по АДРЕСА_1

23 грудня 2003 року був виданий Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, а саме зупинки громадського транспорту ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно вказаного Акту об`єкт має такі показники: «на два робочих місця».

Фактично будівництвом, оформленням паперів та іншими додатковими роботами при будівництві зазначеного зупиночного комплексу займався тільки ОСОБА_3 , в тому числі, оформленням документів на здачу об`єкту членам комісії здійснював особисто він. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3 надано розрахунок та оплата замовлення від ТПФ "Альков" від 15.08.2003 року; рахунок № 005 від 10.09.2003 року; видаткову накладну № РН-0000305 від 24 вересня 2003 року; рахунок № 559 від 06.08.03 року; накладну № 18 від 18.09.2003 року; видаткову накладну № РН-0000315 від 26 вересня 2003 року; видаткову накладну № РН-31/4 від 19 вересня 2003 року; товарний чек № 45 від 04.10.2003 року; накладну № 296 від 18.09.2003 року.

Крім того, для будівництва використовували вантажний та легковий транспортні засоби, які належали ОСОБА_3 , а після будівництва Торгово-зупиночного комплексу і зупинки транспорту «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, на одній частині здійснювала свою підприємницьку діяльність відповідач ОСОБА_1 , а на другій частині комплексу - дружина позивача, ОСОБА_6 . ОСОБА_6 укладала щорічно договір оренди нежилого приміщення з ФОП ОСОБА_1 , останній договір був укладений 11.01.2017 року, який діяв до 11.01.2018 року.

Відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 добросовісно брав участь у витратах та управлінні, утриманні та збереженні майна, у сплаті податків, зборів, а також ніс відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із зазначеним майном.

Оформити право власності на збудований об`єкт сторони не могли, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 і є таким об`єктом.

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення якої є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

З огляду на зазначену статтю, рухомими речами є речі, які можна вільно. У державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну "будівля", їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

Твердження ОСОБА_1 , що вона є власником вказаної тимчасової споруди, власником рухомого майна є помилковим. Так як Торгово-зупиночний комплекс і зупинку транспорту «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 будували разом ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 на підставі Договору про спільну діяльність від 18.07.2003 року.

На підставі наведеного вище ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину тимчасової споруди, торгівельно-зупиночного комплексу (зупинка громадського транспорту « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), що розташований в АДРЕСА_2 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ., номер договору: № 1147, посвідчений 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінцем Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 230.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - будівлю магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй тимчасовою спорудою: приміщенням Торгово-зупиночного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2 шляхом звільнення приміщення ОСОБА_2 від власних речей.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2114 грн. 40 коп., тобто по 1057 грн. 20 коп., з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 , про визнання права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_3 , ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та відсутність вмотивування.

Судом першої інстанції не враховано, що влітку 2003 року ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_3 побудувати зупиночний комплекс на зупинці «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 для ведення підприємницької діяльності. На той момент відповідач мала договір оренди на територію, відведену для зазначеного зупиночного комплексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 добросовісно брав участь у витратах та управлінні, утриманні та збереженні майна, у сплаті податків, зборів, а також ніс відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із зазначеним майном.

Оформити право власності на збудований об`єкт сторони не могли, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 і є таким об`єктом.

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення якої є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

З огляду на зазначену статтю, рухомими речами є речі, які можна вільно У державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну "будівля", їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

Апелянт зауважує на тому, що твердження ОСОБА_1 про те що вона є власником вказаної тимчасової споруди, власником рухомого майна є помилковим, так як Торгово-зупиночний комплекс і зупинку транспорту «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 будували разом ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 на підставі Договору про спільну діяльність від 18.07.2003 року, тому є співвласниками вказаної тимчасової споруди, натомість суд першої інстанції на подані ОСОБА_3 докази уваги не звернув, належним чином мотиви відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог в рішенні не вмотивував.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить рішення суду першої залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку представника позивача за первісним позовом, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з та усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням позивач за первинним позовом посилалась на те, що відповідачами за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були порушені її права, як власника зазначеного рухомого майна.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на момент реєстрації права власності за покупцем ОСОБА_2 , продавець ОСОБА_3 не був належним власником спірного майна та існують правові підстави для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні належною їй тимчасовою спорудою - приміщенням Торгово-зупиночного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться у АДРЕСА_1 з шляхом звільнення приміщення ОСОБА_2 від власних речей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.03.2000 року по теперішній час є фізичною особою-підприємцем з видом діяльності: дослідження кон`юнктури ринку та виявлення суспільної думки; роздрібна торгівля тютюновими виробами; роздрібна торгівля поза магазинами; надання інших комерційних послуг (том 1 а.с.12).

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності, а саме: торгівельний павільйон у складі торгівельно-зупиночного комплексу зупинка «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться у АДРЕСА_2, була збудована на підставі дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт, який видано 15 липня 2003 року інспекцією державної будівельно-архітектурної контори за № 221та введена в експлуатацію у 2003 року ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 23 грудня 2003 року (том 1 а.с.13).

Згідно вказаного Акту Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 23 грудня 2003 року, торгівельно-зупиночний комплекс зупинка «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться у АДРЕСА_2, має такі показники: «на два робочих місця».

Земельна ділянка під розміщення торгівельного павільйону у складі торгівельно-зупиночного комплексу зупинка «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться у АДРЕСА_2, відповідно до Рішення Криворізької міської ради № 479 від 18.12.2002 року була надана Криворізькою міською радою ФОП ОСОБА_1 в оренду (том 1 а.с.104-105).

Оформити право власності на збудований об`єкт - торгівельно-зупиночний комплекс зупинка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться у АДРЕСА_1 з, є неможливим, оскільки тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею не підлягають реєстрації, а Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2 є таким об`єктом.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року у справі № 216/3162/17 в задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про стягнення суми боргу відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна № 27/2-2011 укладеного 07.02.2011 року на товарній біржі «Дніпроторгправозабезпечення» - дійсним та визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлю магазину літ.А-1 загальною площею 34 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінець С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 230, продавець ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_2 купила будівлю магазин літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 з за ціною 39998 грн. В оскаржуваному договорі зазначено, що право власності на вказане майно належить продавцеві згідно рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року у справі № 216/3162/17 рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, визнання правочину дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватись до правочинів, які не були посвідчені нотаріально.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами.

У частині першій статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником, або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається із матеріалів справи, право власності ОСОБА_9 на Торгово-зупиночний комплекс і зупинка транспорту «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2 було зареєстровано на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.07.2017 року, яке вподальшому скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року, тобто ОСОБА_3 , який не є власником спірного нерухомого майна, не мав відповідного права на його відчуження, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі - будівлі магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , номер договору: № 1147, виданий 17.10.2017 року Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Лосінець Сергієм Миколайовичем 20.03.2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 230, скасуванню у зв`язку з цим державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю - будівлю магазину літ. А-1, загальною площею 34 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 з та усуненню перешко ди ОСОБА_1 у користуванні належною їй тимчасовою спорудою: приміщенням Торгово-зупиночного комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2 шляхом звільнення приміщення ОСОБА_2 від власних речей.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є власником вказаної тимчасової споруди, оскільки оскаржуваним рішенням суду першої інстанції встановлено, що тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності, а саме: торгівельний павільйон у складі торгівельно-зупиночного комплексу зупинка «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться у АДРЕСА_2, була збудована на підставі дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт, який видано 15 липня 2003 року інспекцією державної будівельно-архітектурної контори за № 221та введена в експлуатацію у 2003 року позивачем за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 23 грудня 2003 року. При цьому суд першої інстанції не вирішував питання щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану вище тимчасову будівлю.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на 1/2 частину тимчасової споруди - торгівельно-зупиночного комплексу зупинка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться у АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 посилався на те, що фактично будівництвом, оформленням паперів та іншими додатковими роботами при будівництву зазначеного зупиночного комплексу займався тільки ОСОБА_3 , в тому числі оформленням документів на здачу об`єкту членам комісії здійснював особисто він.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_9 суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надано визначення тимчасової споруди торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, а саме - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема павільйони.

В свою чергу, відповідно до абзацу 7 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703, який був чинним станом на грудень 2013 року, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною другою статті 181 ЦК України, рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності, а саме: торгівельний павільйон у складі торгівельно-зупиночного комплексу зупинка «ТРК ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться у АДРЕСА_2, була збудована на підставі дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт, який видано 15 липня 2003 року інспекцією державної будівельно-архітектурної контори за № 221 та введена в експлуатацію у 2003 року ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить Акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію від 23 грудня 2003 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що об`єкти нерухомого майна, право власності на які може бути визнано в порядку ст. 376 ЦК України, мають бути капітального типу, а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, тому відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину тимчасової споруди - торгівельно-зупиночного комплексу зупинка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться у АДРЕСА_1 з.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суд від 24 лютого 2021 року у справі № 49/1071/16-ц, провадження № 61-6146св19.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги про те, що влітку 2003 року ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_3 побудувати зупиночний комплекс на зупинці «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 для ведення підприємницької діяльності, між ними було укладено договір про сумісну діяльність та, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 добросовісно брав участь у витратах та управлінні, утриманні та збереженні майна, у сплаті податків, зборів, а також ніс відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із зазначеним майном, оскільки в даному випадку тимчасова споруда - торгівельно-зупиночного комплексу зупинка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться у АДРЕСА_1 з, не є нерухомим майном капітального типу, право власності на яке може бути визнано в порядку ст. 376 ЦК України.

Також не можуть бути підставою для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги про те, що торгово-зупиночний комплекс і зупинку транспорту «ТРК «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 будували разом ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 на підставі Договору про спільну діяльність від 18.07.2003 року, тому є співвласниками вказаної тимчасової споруди, оскільки тимчасова споруда є рухомою річчю, тому на таку споруду не може бути визнано право власності.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: