справа № 489/1853/20
провадження №4-с/489/21/21
УХВАЛА

14 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши скаргу боржника ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій/бездіяльності головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Інгульський ВДВС) Ширка Сергія Леонідовича, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

встановив:

В березні 2021 року боржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії/бездіяльність головного державного виконавця Інгульського ВДВС Ширка С.Л.: 1) щодо видачі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64258352 від 26.01.2021; 2) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64258352 від 26.01.2021; 3) щодо надання боржнику строків для виконання ухвали по справі № 189/1853/20 від 19.01.2021; 4) щодо не перевірки виконання вказаної ухвали боржником протягом 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження; 4) щодо не ініціювання питання про роз`яснення ухвали від 19.01.2021; 5) щодо не ініціювання питання про визнання ухвали такою, що не підлягає виконанню; 6) щодо не відкладення проведення виконавчих дій у ВП № 64258352 з примусового виконання ухвали від 19.01.2021.

В обґрунтування скарги вказано, що 19.01.2021 Ленінським районним судом міста Миколаєва постановлено ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, згідно якої заборонено заявнику та будь-яким іншим особам користуватися транспортним засобом NISSAN NOTE державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, легковий хечбек-В, номер шасі НОМЕР_2 , до вирішення спорту та ухвалення рішення судом.

29.01.2021 заявником отримано постанову Інгульського ВДВС про відкриття виконавчого провадження № ВП 642583352 від 26.01.2021, заведеного щодо негайного виконання вказаної ухвали.

Оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження містить дві вимоги, адресовані двом різним суб`єктам (боржникам), лише одна носить заборонний характер, який повинен бути виконаний боржником ОСОБА_1 , а інша стосується невизначеного кола осіб, і не носить заборонний характер конкретно для боржника, тому виконання такої вимоги боржником є не можливим, тому дії державного виконавця з часу відкриття виконавчого провадження та подальші його дії/бездіяльність щодо виконання вказаної ухвали суду від 19.01.2021 є неправомірними, у зв`язку із чим звернувся до суду зі скаргою, яку просить задовольнити.

У відзиві на скаргу від 07.04.2021 державний виконавець вказав, що на його адресу надійшла ухвала від 19.01.2021 про забезпечення позову, яка підлягає негайному виконанню та за своїм змістом є виконавчим документом. Державним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено відсутність умов передбачених Законом для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з чим обґрунтовано винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2021. Після направлення її боржнику 01.02.2021 до відділу надійшла заява від нього щодо повного фактичного виконання ухвали про забезпечення позову від 19.01.2021, у зв`язку з чим державним виконавцем складено відповідний акт та 12.02.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Посилаючись на наведене, а також, що його дії повністю відповідають Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просить відмовити в задоволені скарги.

В судове засідання, призначене на 07.04.2021, скаржник та заінтересовані особи не з`явились, повідомлялись судом належним чином. Від заявника, ОСОБА_2 та державного виконавця надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата його складання.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.01.2021 часткового задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам користуватися транспортним засобом NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, легковий хечбек-В, номер шасі НОМЕР_2 , до вирішення спорту та ухвалення рішення судом. В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.79-80).

26.01.2021 Інгульським ВДВС відкрито виконавче провадження № ВП 642583352 щодо негайного виконання вказаної ухвали. Копія ухвали про відкриття виконавчого провадження направлена сторонам виконавчого провадження.

01.02.2021 до відділу надійшла заява боржника щодо повного фактичного виконання ухвали про забезпечення позову від 19.01.2021.

12.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням ухвали про забезпечення позову від 19.01.2021.

Крім того, постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.03.2021 скасовано ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.01.2021 в частині вирішення вимог щодо заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам користуватися транспортним засобом NISSAN NOTE державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, легковий хечбек-В, номер шасі НОМЕР_2 , до набрання законної сили рішенням по даній справі та відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 в цій частині.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Засобом юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Відповідно до частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Згідно вимог частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом наведеної норми державний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скаржник зазначив, що друга вимога, зазначена у виконавчому документі (ухвалі від 19.01.2021) та постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а саме встановлення заборони будь-яким іншим особам користуватися транспортним засобом NISSAN NOTE державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, легковий хечбек-В, номер шасі НОМЕР_2 , до вирішення спорту та ухвалення рішення судом, не стосується боржника. Також ОСОБА_1 вважає, що надання йому строку в оскаржуваній постанові для добровільного виконання виконавчого документу та не перевірки виконавцем його виконання є неправомірним.

Однак, суд враховує, що при цьому боржник не вказав, яким чином ці обставини порушують його права чи свободи, що було б підставою для захисту чи поновлення таких.

Зважаючи на те, що принцип виконання судового рішення превалює над усіма іншими міркуваннями, боржником не доведено порушення його прав при включенні до оскаржуваної постанови іншої вимоги, та надання йому строку її виконання, суд вважає, що самі по собі дані обставини не можуть бути єдиною підставою для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2021 та визнання дій державного виконавця в цій частині неправомірними.

Щодо іншої вимоги боржника про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною щодо неподання ним заяви про роз`яснення ухвали суду від 19.01.2021, то суд також вважає її безпідставною з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що у державного виконавця відсутній обов`язок щодо звернення до суду із заявою про роз`яснення ухвали від 19.01.2021, тим більше у разі її незрозумілості стороні виконавчого провадження.

Стосовно вимоги боржника щодо неправомірності бездіяльності державного виконавця щодо не ініціювання питання про визнання ухвали від 19.01.2021 такою, що не підлягає виконанню, суд також вважає її безпідставною, оскільки згідно частини першої статті 432 ЦПК України таким правом наділені сторони виконавчого провадження, а не державний виконавець.

Інші доводи боржника стосовно визнання неправомірними бездіяльності боржника щодо невідкладення проведення виконавчих дій з примусового виконання ухвали є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять відомостей про проведення державним виконавцем таких дій, а навпаки спростовуються винесенням 12.02.2021 державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням ухвали про забезпечення позову від 19.01.2021 після отримання ним повідомлення боржника про її добровільне виконання.

Таким чином, суд вважає, що дї державного виконавця відповідають Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні правові підстави для визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Інгульського ВДВС Ширка С.Л., у зв`язку з чим у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статями 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій/бездіяльності головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширка Сергія Леонідовича - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 14.04.2021.

Суддя І.В. Коваленко