Справа №408/5681/17-ц
Провадження №2/408/24/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області,в складі:

головуючого-судді: Булгакової Г.В.

при секретарі: Ришкової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодську, Луганської області цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка " Імперіал ЛТД " звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.11.2012 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 118бл, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. Кредит було надано на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяця від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем.

З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 05.11.2012 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки: з ОСОБА_2 за № 118Бл/1 та ОСОБА_3 за № 118Бл/2.

При складанні договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були попереджені про солідарну відповідальність, яку вони нестимуть в разі неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, та обізнані з істотними умовами кредитного договору.

За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач ОСОБА_1 зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.

Позичальник ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого за кредитним договором №118Бл від 05.11.2012 станом на 10.04.2017 виникла заборгованість у розмірі 33600,13 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

15.04.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором №118Бл від 05.11.2012 у розмірі 68794,89 грн., 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1801,00 грн., пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 19681,12 грн., інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 14365,17 грн (всього заборгованість за кредитним договором 104642,18 грн), судовий збір у розмірі 1624,00 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 3000,00грн.

Представник позивача Кредитної спілка «Імперіал ЛТД» за довіреністю Філатов Ю.І. в судовому засіданні присутнім не був. До суду звернувся з заявою, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на надані докази. Просив справу розглянути за його відсутності в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні присутнім не був. Просив розглянути справу без його участі.

До суду звернувся із клопотанням, відповідально до якого проти позовних вимог заперечував, зазначивши що по кредитному договору від 05.11.2012 №118Бл позивач не виконав зобов`язання, передбачені п.1 договору в частині надання кредитних коштів, вказував, що грошові кошти після підписання договору фактично не отримував, про що свідчить відсутність первинних облікових документів (квитанцій та касових ордерів з його підписами), а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Відповідач ОСОБА_3 надала суду відзив, згідно якого зазначила про повне невизнання позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, суд звертає увагу на наступне.

Основними засадами цивільного судочинства, згідно з положеннями частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є, серед інших, є диспозитивність та змагальність сторін. Зміст таких принципів викладено у пункті 3 частини 1 статті 129 Конституції України, відповідно до якого, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В свою чергу, предметом доказування, згідно з положеннями частини 2 названої норми процесуального закону, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами частин 6 та 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В позовній заяві позивач стверджує, що ним належним чином виконані умови укладеного між сторонами договору і сума кредиту була позивачем належним чином видана відповідачу, при цьому дату та спосіб передачі кредитних коштів відповідачу не зазначає.

З приводу таких доводів позивача, суд звертає увагу на те, що в пункті 2.4 Договору передбачено, що кредит надається Позичальнику (відповідачу) готівкою у касі Кредитодавця (позивача), або згідно заяви Позичальника, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний Позичальником у заяві.

При цьому, в пункті 2.5 Договору сторонами обумовлено, що датою отримання кредиту вважається дата видачі Позичальнику (відповідачу) суми кредиту готівкою через касу Кредитодавця (позивача), а при безготівкових розрахунках - дата списання відповідної суми з рахунку Кредитодавця (позивача).

Позивачем суду не надано доказів на підтвердження обставин та факту видачі суми кредиту відповідачу, який, в свою чергу, цей факт категорично заперечує в наданих суду заяві та клопотанні.

Як вбачається з вищевикладених умов Договору, такими доказами могли б стати квитанція з підписом відповідача про отримання в касі позивача готівкових коштів, або заява відповідача на перерахування грошових коштів на обраний ним рахунок та документи на підтвердження списання суми кредиту з рахунку позивача на обраний відповідачем рахунок.

За викладених обставин, суд вважає, що позивачем в порушення положень статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, в свою чергу, не надано доказів того, що сума кредиту, передбачена Договором, була фактично видана відповідачу.

На час розгляду справи позивачем не було надано доказів щодо фактичного отримання відповідачем кредиту, з яких суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Отже на вказану установу поширюється сфера дії Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 цього Закону визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, надані позивачем кредитний договір № 118Бл від 05.11.2012 та заява про отримання кредиту не є первинними обліковими документами для цілей бухгалтерського обліку, а є свідченням лише про намір дій в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом здійсненої операції.

Надані позивачем графіки платежів та розрахунки заборгованості за Договором не є допустимими доказами фактичного виконання позивачем своїх обов`язків за Договором щодо надання відповідачу суми кредиту, оскільки за своїм змістом є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Відповідно до частини 2, 4 та 8 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Матеріали справи не містять повідомлень від позивача про неможливість подання доказів у справі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, зважаючи, що обов`язок відповідача повернути отримані кредитні кошті кореспондується із обов`язком позивача попередньо надати такі кошти відповідачу, а позивачем не доведено, що сума кредиту фактично була передана відповідачу, що вказує на недоведеність факту надання кредиту на підставі заяви про надання кредиту (у вигляді кредитної лінії), суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, суд також вважає безпідставними позовні вимоги і до інших відповідачів - поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відтак приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи те, що у задоволенні позовної заяви відмовлено, то у зазначеному випадку відсутній розподіл судових витрат між сторонами.

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 133, 137 ЦПК України), пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Тому, у зазначеному випадку витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» (Луганська область, м.Старобільськ, вул. Трудова, буд. 18, 92703, МФО 304665, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 .), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса - АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса - АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором №118Бл від 05.11.2012 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.В. Булгакова