Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 346/5751/16-ц

провадження № 61-13472св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Коломийська міська рада Івано-Франківської області,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, у складі судді П'ятковського В. І., від 29 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Матківського Р. Й., Максюти І. О., від 04 серпня 2020 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про знесення самочинного будівництва, визнання нечинними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та договорів купівлі-продажу земельної ділянки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року він є власником цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 . Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 12 вересня 1997 року йому в постійне користування передана земельна ділянка за цією ж адресою для обслуговування майнового комплексу.

Зазначав, що протягом тривалого часу зі сторони суміжних землекористувачів та міської ради вчиняються дії, що порушують його право користувача земельною ділянкою. Так, на земельних ділянках, що межують із належною йому земельною ділянкою, були розміщені тимчасові споруди, встановлення яких було з ним погоджено, проте згодом вони були демонтовані.

Позивач стверджував, що 14 травня 2016 року на суміжній земельній ділянці відповідачами розпочато будівництво з порушенням будівельних правил та норм, таке будівництво здійснюється за межами червоної лінії, що розділяє територію забудови та територію іншого призначення, захопило тротуар та в подальшому може перешкоджати вільному руху пішоходів. Враховуючи те, що зазначене будівництво порушує його права, як суміжного землекористувача, він звернувся із скаргою до контролюючого органу, і за результатами перевірки було встановлено, що будівельні роботи по АДРЕСА_1 не проводяться. Однак, після завершення перевірки будівельні роботи продовжились. На його запити жодний компетентний орган не надав інформації про те, що відповідачі мають в наявності дозвільні документи для проведення будівельних робіт, а тому, на думку позивача, будівництво є самочинним та підлягає знесенню.

В процесі розгляду справи на підставі рішень Коломийської міської ради Івано-Франківської областіміж відповідачами та Коломийською міською радою Івано-Франківської областібуло укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, які позивач вважає такими, що підлягають визнанню недійсними.

Із урахуванням зазначеного, позивач остаточно просив суд позов задовольнити: зобов`язати фізичну особу-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3 знести незаконно побудований з грубим порушенням будівельних норм об`єкт нерухомості - магазин по АДРЕСА_2 ; зобов`язати ФОП ОСОБА_2 знести незаконно побудований з грубим порушенням будівельних норм об`єкт нерухомості - міні-маркет по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення Коломийської міської ради від 27 грудня 2000 року № 361 «Про надання земельних ділянок в оренду» зі всіма змінами та доповненнями в частині передачі ФОП ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 100 кв. м по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним і скасувати рішення Коломийської міської ради від 07 травня 2008 року № 1195-27/2008 зі всіма змінами та доповненнями про продовження терміну оренди земельної ділянки площею 100, 85 кв. м по АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_3 ; визнати нечинним пункт 6 рішення Коломийської міської ради від 21 жовтня 2009 року № 2360-42/2009; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений Коломийською міською радою з ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 100 кв. м по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений Коломийською міською радою з ПП ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 100, 85 кв. м по АДРЕСА_2 ; скасувати рішення Коломийської міської ради № 1939-25/2017 від 12 жовтня 2017 року «Про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення на АДРЕСА_2 »; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Коломийською міською радою та ОСОБА_3 26 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Галян Г. М. за реєстровим № 2170; скасувати рішення Коломийської міської ради № 1938-25/2017 від 12 жовтня 2017 року «Про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 »; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Коломийською міською радою та ОСОБА_2 26 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Галян Г. М. за реєстровим № 2172.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 29 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині знесення самочинного будівництва до задоволення не підлягають, оскільки ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі № 876/9917/17, яка має преюдиційне значення, встановлено, що будівництво спірного нерухомого майна здійснювалося у відповідності до містобудівних умов та обмежень земельної ділянки, плану зонування територій, відповідно до вимог містобудівної документації, а наміри забудови відповідають положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання нечинними рішень Коломийської міської ради Івано-Франківської області, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів того, що він на дату прийняття оспорюваних рішень міської ради був суміжним землекористувачем щодо земельних ділянок, власниками яких на цей час є відповідачі. Крім того, приймаючи оспорювані рішення, Коломийська міська рада діяла в межах повноважень, у відповідності до вимог статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оспорювані рішення міської ради є законними, а правомірність договору оренди землі безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий договір укладений, тому відсутні підстави для визнання недійсним договорів оренди землі.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені на підставі законних рішень Коломийської міської ради Івано-Франківської області і у відповідності до вимог земельного та цивільного законодавства, що регулює ці правовідносини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 серпня 2020 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав оспорюванимирішеннями Коломийської міської ради, договорами оренди земельної ділянки та договорами купівлі-продажу земельної ділянки, не надав належних доказів, які б підтверджували, що він є користувачем суміжної земельної ділянки, а дії відповідачів порушують його права чи норми чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

02 вересня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2019 рокута постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 серпня

2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму

права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі № 187/687/16-а (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Також ОСОБА_1 вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо припинення права користування земельною ділянкою у випадку відчуження частини нерухомого майна та не оформлення прав на цю ділянку.

Заявник стверджує, що суди при вирішенні спору не надали належної оцінки наявним у справі доказам, а послалися на непідтверджені факти, що призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач стверджує, що з 1997 року він є власником цілісного майнового комплексу, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказує, що протягом тривалого часу зі сторони суміжних землекористувачів та міської влади вчиняються дії, що порушують його права не лише як орендаря, але й як члена територіальної громади м. Коломия. На суміжних земельних ділянках здійснюється незаконне будівництво, яке виходить за межі червоних ліній. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 користуються суміжними земельними ділянками на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених із Коломийською міською радою Івано-Франківської області. Договори оренди укладені відповідачами із численними порушеннями, без погодження меж із суміжним землекористувачем. Позивач зазначає, що сторони не дотримуються умов договорів оренди, чим порушують його права. Рішення Коломийської міської ради щодо надання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в оренду земельних ділянок зі всіма змінами та доповненнями вважає незаконними, а укладенні на їх виконання договори оренди такими, що підлягають визнанню недійсними.

Заявник також стверджує, що відповідачам було відчужено частину земельної ділянки, до якої входить частина тротуару, що порушує права усіх мешканців територіальної громади м. Коломия, а отже призводить і до порушення його особистих прав. Жодних доказів, які б спростовували факт передачі у власність земельної ділянки, яка є частиною тротуару (пішохідної зони), відповідачами надано не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про знесення самочинного будівництва, визнання нечинними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та договорів купівлі-продажу земельної ділянки призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи осіб, які подали відзив (пояснення) на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 посилається на те, що позивач не надав належних доказів порушення його прав, він не являється ані власником майнового комплексу, ані земельної ділянки, на якій він розташований. У 2015 році ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність. Позивачем не наведено обґрунтованих аргументів на підтримку того, що договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та Коломийською міською радою, суперечить вимогам законодавства. Сам по собі факт непогодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем не є підставою для скасування правовстановлюючих документів, якщо права суміжного землекористувача не були порушені. Вказує, що спірні об`єкти нерухомості не знаходяться на тротуарі загального користування, не перешкоджають вільному проходу пішоходів.

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що позивач не є власником майнового комплексу, а також суміжної земельної ділянки, на якій він розташований, вважає, що права позивача не можуть вважитись порушеними.

У поданих поясненнях на відзиви відповідачів ОСОБА_1 посилається на те, що їх доводи не спростовують аргументів касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року ОСОБА_1 набув право власності на цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 .

Згідно державного акту на право постійного користування землею від 12 січня 1998 року, який виданий на підставі рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 185 від 12 вересня 1997 року, ОСОБА_1 надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,64458 га для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 301 від 17 вересня 2002 року «Про переобладнання приміщень в заклади комерційного призначення, спортивний зал, об`єднання квартир» ОСОБА_1 надано дозвіл на переобладнання цілісного майнового комплексу на будівництво магазину-критого ринку.

Пунктом 5 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 393 від 17 грудня 2002 року «Про розгляд заяв громадян з питань індивідуального будівництва» ОСОБА_1 наданий дозвіл подарувати ОСОБА_6 незакінчений будівництвом магазин-критий ринок.

Відповідно до договору дарування незавершеного будівництвом магазину-критого ринку від 04 лютого 2003 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_6 незавершений будівництвом магазин-критий ринок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 січня 2004 року ОСОБА_6 є власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .

Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 361 від 27 грудня 2000 року надано в оренду земельні ділянки для комерційного використання, зокрема, ОСОБА_2 площею 100 кв. м по АДРЕСА_1 строком на 25 років.

Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 1195-27/2008 від 07 травня 2008 року надано дозвіл на продовження терміну оренди на 5 років ОСОБА_3 на використання земельної ділянки загальною площею 100, 85 кв. м по АДРЕСА_2 для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону з оплатою орендної плати.

Згідно договору оренди землі від 02 лютого 2009 року, укладеного між Коломийською міською радою Івано-Франківської області та ОСОБА_3 , останній передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 100, 85 кв. м для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону по АДРЕСА_2 .

Пунктом 6 рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 2360-42/2009 від 21 жовтня 2009 року внесено зміни до пункту 1 рішення міської ради від 07 травня 2008 року №1195-27/2008, де слова «на продовження терміну оренди на 5 років» змінено на слова «на продовження терміну оренди на 25 років», а слова «для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону» змінено на слова «для комерційного використання - будівництва та обслуговування магазину».

Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 12 жовтня 2017 року № 1938-25/2017 надано дозвіл ОСОБА_2 на передачу шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (кадастровий номер :19:002:0163) площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування міні-маркет-кафе за рахунок орендованої земельної ділянки, наданої в оренду згідно рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 27 грудня 2000 року № 361 та згідно рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 29 липня 2009 року № 2233-41/2009.

Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 12 жовтня 2017 року № 1939-25/2017 надано дозвіл ОСОБА_3 на передачу шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (кадастровий номер :19:002:0022) площею 0,0101 га по АДРЕСА_2 із цільовим призначенням для комерційного використання - будівництва та обслуговування магазину за рахунок орендованої земельної ділянки, наданої в оренду згідно рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 07 травня 2008 року № 1195-27/2008 та згідно рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 21 жовтня 2009 року № 2360/42/2009.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2017 року, укладеного між Коломийською міською радою Івано-Франківської області та ОСОБА_2 , остання купила земельну ділянку несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,01 га, кадастровий номер :19:002:0163 по АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2017 року, укладеного між Коломийською міською радою Івано-Франківської області та ОСОБА_3 , остання купила земельну ділянку несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0101 га, кадастровий номер :19:002:0022 по АДРЕСА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що діями відповідачів щодо укладення вказаних вище договорів оренди земельних ділянок, укладенням договорів купівлі-продажу земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0, 0100 га та по АДРЕСА_2 площею 0, 0101 га, здійсненням самочинного будівництва на них порушуються його права, як суміжного землекористувача, оскільки він, у відповідності до рішення Коломийської міської ради від 12 вересня 1997 року є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,64458 га.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 185 від 12 вересня 1997 року та державного акту на право постійного користування землею від 12 січня 1998 року ОСОБА_1 була надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,64458 га для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 , що належав позивачу на підставі договору дарування від 22 квітня 1997 року.

В подальшому ОСОБА_1 отримав дозвіл на переобладнання цілісного майнового комплексу на будівництво магазину-критого ринку.

04 лютого 2003 року ОСОБА_1 подарував незавершений будівництвом магазин-критий ринок по АДРЕСА_1 , площа якого складає 798, 5 кв. м, ОСОБА_6 . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 січня 2004 року ОСОБА_6 є власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 .

Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України (у редакції чинній на момент набуття ОСОБА_6 права власності на вказану нежитлову будівлю) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно частин першої, другої статті 120 ЗК України (у редакції чинній на момент набуття права власності ОСОБА_6 вказаної нежитлової будівлі) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України (у чинній редакції) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності (єдності юридичної долі ) об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів порушення його цивільних прав діями відповідачів щодо укладення зазначених вище договорів оренди суміжних земельних ділянок, укладенням договорів купівлі-продажу земельних ділянок по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 площею 0, 0100 га та 0, 0101 га, оскільки фактичним користувачем земельної ділянки площею 0,64458 га, у відповідності до положень частини другої статті 377 ЦК України, частин першої, другої статті 120 ЗК України, є ОСОБА_6 , яка набула право власності на нежитлову будівлю (критий ринок), а відповідно й право користування земельною ділянкою для обслуговування нежитлової будівлі. Позивачем не надано належних доказів, які б вказували на протилежне, або ж доказів перебування у його власності споруд, будівель (або їх частини) на земельній ділянці площею 0,64458 га, яка є суміжною з земельними ділянками, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Неоформлення ОСОБА_6 права користування земельною ділянкою площею 0,64458 га не спростовує правильності висновків судів попередніх інстанцій.

Позивач не надав належних доказів, які б доводили, що рішення Коломийської міської радищодо передачі відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в оренду та в подальшому у власність спірних земельних ділянок негативно вплинуло на його цивільні права, за захистом яких він звернувся до суду.

Доказів того, що передача у власність відповідачам земельних ділянок призвела до обмеження користування тротуаром позивачем надано не було. Порушення відповідачами будівельних норм, санітарно-гігієнічних норм та правил, протипожежних та інших норм позивачем також не доведено.

Вказаним обставинам надана належна оцінка судами попередніх інстанцій, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Із урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його цивільних прав внаслідок винесення оспорюваних рішень Коломийської міської ради, укладення договорів оренди земельних ділянок та договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, які висловлені у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі № 187/687/16-а.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович