Єдиний унікальний номер: 375/2383/19
Провадження № 2/379/123/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідачів на його користь по 130830,00 грн з кожного; судові витрати покласти на відповідачів солідарно.

В обґрунтування позову зазначає, що 27 червня 2019 року між ним та відповідачами було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 та з кадастровим номером :10:003:0142, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та на праві спільної власності в рівних частинах належить відповідачам. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. та зареєстровано в реєстрі за № 484. За умовами п. 1.1 попереднього договору Сторони зобов`язувалися укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки не пізніше 18 год. 00 хв. 30 вересня 2019 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. або у іншого нотаріуса за вибором Покупця. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору він сплатив відповідачам гарантійну забезпечувальну суму у розмірі 261 660 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення попереднього договору (п. 1.8 попереднього договору). Підписання основного договору було заплановано на 16:00 год. 30 вересня 2019 року у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. за адресою: АДРЕСА_1 .

30 вересня 2019 року о 16:00 год. позивач з дружиною та відповідачі з`явилися до нотаріальної контори приватного нотаріуса Мартиненко І.С., проте, основний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було, оскільки у зв`язку з тим, що через викрадення документів у позивача не було можливості пред`явити нотаріусу оригінал довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та український паспорт, останньою було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення основного договору купівлі-продажу, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 жовтня 2019 року № 45/02-31. Таким чином, вважає, що у зв`язку з неукладанням основного договору попередній договір 30.09.2019 року припинив свою дію. У зв`язку з цим, 03.10.2019 року він звернувся до відповідачів з вимогою про повернення авансу, який було отримано ними за попереднім договором. У відповідях на вказані вимоги про повернення авансу відповідачі відмовилися повернути йому кошти. На неодноразові звернення до відповідачів з проханням повернути аванс в ході телефонних переговорів, вказані особи категорично відмовлялися його повертати. У зв`язку з цим вважає, що відповідачі необґрунтовано ухиляються від повернення його коштів, що порушує його права.

Відповідачами у встановлений судом строк відзиву на позов не подано.

Позивач та його представник - адвокат Герасимчук Н.А. у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що він з ОСОБА_3 є співвласниками вказаної земельної ділянки. Чотири роки ОСОБА_4 прохав продати цю земельну ділянку. Вони зустрілись з ОСОБА_4 , позивачем, батьком та жінкою позивача. Домовились про продаж земельної ділянки позивачу. Позивач передав їм 260 тисяч гривень тобто еквівалент 10 тисяч доларів, для оформлення документів. Це було десять процентів від ціни земельної ділянки. Попередній договір з позивачем вони підписували, кошти отримали, позивачу ці кошти не повернули. Десь за десять днів до кінця строку позивач став дзвонити з проханням повернути кошти. Він відповів позивачу, що кошти потрачені. Коли прийшли до нотаріуса для оформлення договору, позивач пред`явив закордонний паспорт, в зв`язку з чим нотаріус не посвідчила угоду. На даний час є інформація, що позивач купив сусідню земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову. Попередній договір з позивачем він підписував, гроші отримував.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 червня 2019 року між позивачем та відповідачами було укладено попередній договір, посвідчений 27.06.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С., зареєстровано в реєстрі за № 484, згідно п. 1.1. якого сторони зобов`язалися в порядку і на умовах, встановлених цим Договором укласти в нотаріальній формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 та з кадастровим номером :10:003:0142, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не пізніше 18 год 00 хв до 30 вересня 2019 року та на праві спільної власності в рівних частинах належить відповідачам (а.с.7-9).

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору позивач сплатив відповідачам гарантійну забезпечувальну суму у розмірі 261 660 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення попереднього договору (п. 1.8 попереднього договору), що підтверджується підписанням ними попереднього договору.

Згідно з п. 1.8 попереднього договору Сторони домовилися, що зазначена грошова сума підлягає заліку в ціну земельної ділянки, вказану в п. 1.12.2 попереднього договору, яку Покупець має заплатити Продавцю в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З метою підтвердження дійсних намірів позивача на укладання основного договору купівлі-продажу земельної ділянки 27 вересня 2019 року, ним було направлено на адресу відповідачів письмову пропозицію та уточнення до пропозиції про укладення основного договору цінними листами з описом вкладення (а.с.12-19).

Згідно довідки № 125/51/04/-2019, виданої слідчим СВ Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві, позивач звертався до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про те, що 24.09.2019 року, невстановлена особа таємно шляхом вільного доступу заволоділа гаманцем в якому знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ «BMW Х5» д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0007080 від 25.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с.11).

30.09.2019 позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою, у якій в зв`язку з викраденням документів, яке мало місце 24.09.2019, просив вчинити нотаріальні дії - посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки на підставі поданих ним документів: оригіналу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.20).

Проте, постановою № 45/02-31 від 02.10.2019, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено позивачу у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: :10:003:0142, площею 0,1000 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у зв`язку з неподанням останнім документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: неподанням документа, що підтверджує присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків та документа (паспорту громадянина України або довідки, витягу про реєстрацію місця проживання), необхідного для встановлення місця посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.21-22).

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, у зв`язку з неукладанням основного договору попередній договір 30.09.2019 року припинив свою дію.

У зв`язку з цим, 03.10.2019 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою про повернення йому авансу, який було отримано ними за попереднім договором (а.с.23-26).

Однак, відповідачі відмовляються повернути позивачу аванс.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року справа № 296/10217/15-ц провадження № 14-727цс19.

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, суд приходить до висновку про те, що платіж, переданий позивачем відповідачам за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 261 660 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення попереднього договору.

Крім того, вина позивача у неукладенні основного договору у судовому засіданні не доведена, тому не підлягає до застосування п.1.11 попереднього договору від 27.06.2019.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки позивач передав відповідачам 261 660 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України.

В зв`язку з чим суд вбачає підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем зазначено клопотання про розподіл судових витрат, а саме просить стягнути з відповідачів на його користь судовий збір.

Так, позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2616,60 грн (квитанція № 000010058 від 16.12.2019) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,30 грн (квитанція № 000010057 від 16.12.2019).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.07.2004 відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи, отже в силу п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому 50% сплаченого збору підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, а інша частина судового збору підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 7, 8 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 21.01.2020 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , 130 830,00 грн (сто тридцять тисяч вісімсот тридцять гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , 130 830,00 грн (сто тридцять тисяч вісімсот тридцять гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір (за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову) в розмірі 1500,15 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 15 копійок).

Судовий збір (за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову) в розмірі 1500,15 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 15 копійок) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 21.01.2020 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Повне рішення складено 12.04.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін