РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - адвоката Середнього І.Я., адвоката Ісаєвої О.С.

відповідачки - ОСОБА_2 представника відповідачки - адвоката Пилипчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника за довіреністю Чекулаєва С.О. звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .

Просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як солідарних боржників на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 24.11.2016 року у сумі 367 501 грн.00 коп. (триста шістдесят сім тисяч п`ятсот одну гривню 00 коп.), у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 341 900 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ 20 683 грн, а також 3 проценти річних, у розмірі 4 918 грн., та судовий збір у розмірі 3 675 грн. 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 листопада 2016 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , в інтересах та на потреби сім`ї останнього, був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 864.

Згідно п. 1.1. вказаного Договору позики від 24.11.2016 р. Позивач в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Відповідачу 1 грошові кошти в розмірі 332 670 (триста тридцять дві тисячі шістсот сімдесят грн. 00 коп.) гривень, що є еквівалентом 13 000 (тринадцяти тисяч дол., 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день укладення Договору позики, а Відповідач 1 зобов`язується прийняти грошові кошти і повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів, але не меншу еквівалента 13 000 (тринадцяти тисяч дол., 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день повернення грошових коштів, а також сплатити проценти за весь термін надання суми позики у строк та розмірі, що обумовлені умовами Договору.

Пунктом 2.2. Договору позики визначено, що сума позики надається в готівковій формі і підтвердженням факту отримання суми позики є підпис Відповідача 1 на Договорі.

Окрім цього, з метою підтвердження факту передачі грошових коштів, на вимогу Позивача, відповідачем ОСОБА_3 була власноруч складена відповідна розписка, в якій останній стверджує про отримання ним від Позивача грошових коштів у розмірі 332 670 грн.

Пунктом 2.3. Договору позики визначений обов`язок ОСОБА_3 повернути суму позики у повному обсязі, але не менше еквівалента 13 000 (тринадцяти тисяч дол., 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день повернення грошових коштів та сплатити всі відсотки.

Відповідно до п. 2.4. Договору позики, позика вважається поверненою Позивачу з моменту зарахування на його картковий рахунок всієї суми позики та суми всіх нарахованих відсотків або повернення вищевказаних сум готівкою, на підтвердження чого Позивач надає Відповідачу ОСОБА_3 відповідно заяву, підпис на якій має бути засвідчений нотаріально.

Позика була надана строком на 6 (шість) місяців з моменту підписання Договору та мала бути повернута не пізніше 24 травня 2017 року.

Зазначений Договір позики був укладений сторонами із відома та згоди їхніх дружин, зокрема, дружини Позивача - ОСОБА_4 та дружини Відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними нотаріально посвідченими заявами про надання згоди.

Зокрема, відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві стверджує, що укладення договору робиться в інтересах сім`ї та на умовах, які подружжям були попередньо обговорені і визнані як вигідні для сім`ї та відповідають їх спільному волевиявленню.

Не зважаючи на взяті зобов`язання відповідач ОСОБА_3 , в порушення п.п. 5.2.1. Договору позики та вимог чинного законодавства України про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору не повернув Позивачу суму позики в розмірі еквівалента 13 000 (тринадцяти тисяч дол., 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день повернення грошових коштів.

31.05.2017 року Позивачем була надана відповідачу ОСОБА_3 письмова претензія про повернення суми позики у розмірі 341 900 грн. та нарахованих процентів за користування позикою (1% від суми погашення позики) у розмірі 20 874 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн. 00 коп.)

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулося 21.10.2020р., підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити. Вважає, що отримані у борг кошти були спільною сумісною власністю відповідачів, оскільки це зазначено у підписаній відповідачкою заяві, тому цей факт не потребує доведення, та дані кошти могли бути витрачені ними на власний розсуд.

Окрім того, будучи допитаним у якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показав, що договір позики було посвідчено приватним нотаріусом у присутності його, його дружини, яка давала згоду на укладення договору позики, позичальника ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_2 , яка давала згоду на укладення договору позики. Заяви дружин були нотаріально посвідчені. Показав, що між ним та ОСОБА_3 і раніше укладалися договори позики, відповідач був підприємцем та займався переробкою деревини. Попередня позика була повернута. Гроші за спірним договором позики передавав у присутності ОСОБА_5 , та якогось товариша відповідача, дружина відповідача ОСОБА_3 при цьому не була присутня.

Представники позивача адвокати Середній І.Я., Ісаєва О.С. дали пояснення аналогічні поясненням позивача. Вважають, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають до задоволення.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та вважає, що він не підлягає до задоволення.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка, відповідачка ОСОБА_2 суду показала, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . Позивача бачила один раз, коли підписувала згоду на отримання чоловіком позики. При цьому ніяких коштів не передавалося. Угода посвідчувала нотаріус жінка. На потреби сім`ї позичені чоловіком кошти не були спрямовані. Підтвердила, що вона дійсно підписувала заяву про надання згоди, яка посвідчена приватним нотаріусом і міститься у матеріалах справи, проте будь-яких обставин за даним фактом не пам`ятає, зокрема, що угоду посвідчував нотаріус мужчина, хто був при цьому присутній та про обставини, які мали місце при цьому, не пам`ятає.

Представник відповідачки адвокат Пилипчук Л.М. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що її довірительці не було відомо про дату укладення договору позики, не було відомо чи отримував чоловік грошові кошти за даним договором позики, та позичені кошти не були використані в інтересах сім`ї.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився повторно. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією, а тому вважається повідомленим належним чином. Заяви щодо розгляду справи в його відсутність суду не надав, про причину неявки суду не повідомив. Письмових заперечень до суду не подав. Враховуючи думку сторін, представників сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01.12.2017р. було відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд з участю сторін.

21.03.2018р. у справі було ухвалено заочне рішення.

Ухвалою Рівненського міського суду від 12.03.2020р. скасоване заочне рішення Рівненського міського суду від 21.03.2018р., призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін.

Ухвалою суду на місці задоволені клопотання:

-Позивача ОСОБА_1 про допит його у якості свідка, та допит його дружини ОСОБА_4 у якості свідка.

-Відповідачки ОСОБА_2 про допит її у якості свідка.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідачки, представника відповідачки, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення . Судом встановлено, що 24 листопада 2016 року, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , в інтересах та на потреби сім`ї останнього, був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньовим В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 864.

Згідно п. 1.1. вказаного Договору позики від 24.11.2016 р. Позивач в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 332 670 (триста тридцять дві тисячі шістсот сімдесят грн. 00 коп.) гривень, що є еквівалентом 13 000 (тринадцяти тисяч дол., 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день укладення Договору позики, а відповідач ОСОБА_3 зобов`язується прийняти грошові кошти і повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів, але не меншу еквівалента 13 000 (тринадцяти тисяч дол., 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день повернення грошових коштів, а також сплатити проценти за весь термін надання суми позики у строк та розмірі, що обумовлені умовами Договору.

Пунктом 2.2. Договору позики визначено, що сума позики надається в готівковій формі і підтвердженням факту отримання суми позики є підпис ОСОБА_3 на Договорі.

Пунктом 2.3. Договору позики визначений обов`язок відповідача ОСОБА_3 повернути суму позики у повному обсязі, але не менше еквівалента 13 000 (тринадцяти тисяч дол. 00 центів) доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на день повернення грошових коштів та сплатити всі відсотки.

Відповідно до п. 2.4. Договору позики, позика вважається поверненою Позивачу з моменту зарахування на його картковий рахунок всієї суми позики та суми всіх нарахованих відсотків або повернення вищевказаних сум готівкою, на підтвердження чого Позивач надає відповідачу відповідно заяву, підпис на якій має бути засвідчений нотаріально. Позика була надана строком на 6 (шість) місяців з моменту підписання Договору та мала бути повернута не пізніше 24 травня 2017 року.

Зазначений Договір позики був укладений сторонами із відома та згоди їх дружин сторін договору позики.

Так, дружина позивача - ОСОБА_4 дала згоду про надання коштів у позику, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні заявою, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрованою у реєстрі за № 862. Зі змісту заяви вбачається, що вона дала згоду своєму чоловікові на укладення, підписання , внесення змін та розірвання договору позики грошових коштів, за ціною та на умовах на його розсуд. При цьому ствердила, що укладення договору робиться в інтересах сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення угоди відповідає їхньому спільному волевиявленню. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, то їм було роз`яснено зміст ст.ст. 60,62,65 СК України, про що зазначено у заяві. З оглянутої судом заяви про надання згоди, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. та зареєстрованою у реєстрі за № 862 вбачається, що дружина відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 , дала згоду своєму чоловікові на укладення, підписання , внесення змін та розірвання договору позики грошових коштів, за ціною та на умовах на його розсуд. При цьому ствердила, що укладення договору робиться в інтересах сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення угоди відповідає їхньому спільному волевиявленню. Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, то їм було роз`яснено зміст ст.ст. 60,62,65 СК України, про що зазначено у заяві.

Згідно наданої суду оригіналу розписки підтверджується, що ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 332 670 грн., що еквівалентно 13000 доларів США, згідно договору позики від 24 листопада 2016 року за № 864 зареєстрованим в реєстрі.

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному в повному обсязі.

За ч.2, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Боргова розписка, приєднана позивачем до матеріалів справи, що слугує підтвердженням невиконання боржником свого зобов`язання в повному об`ємі.

31.05.2017 року на відповідач ОСОБА_3 отримав письмову претензію з вимогою про повернення вказаного боргу.

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1050 ЦК України, встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України договір є правочином - дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Отже, в разі укладення договору одним із подружжя виникають такі цивільні права та обов`язки, на набуття, зміну або припинення яких було спрямоване волевиявлення його учасників при укладенні договору.

Для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, одержане за укладеним одним із подружжя договором, не потрібно, щоб воно було фактично внесено до сімейного бюджету, достатньо лише самого факту укладення такого договору одним із подружжя в інтересах сім`ї.

Обізнаність другого з подружжя про джерела надходження коштів і їх подальше використання на потреби сім`ї за його мовчазної згоди повинні розцінюватись як схвалення таких дій того з подружжя, який уклав договір і використав отримане за ним в інтересах сім`ї, і, відповідно, повинно бути підставою для виникнення спільного майнового обов`язку.

Верховний Суд в Постанові від 28 серпня 2019 року при розгляді справи № 638/20603/16 (провадження № 61-26089св18) зазначив, що тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Окрім того Верховний Суд зазначає, що навіть визнання позову одним із відповідачів не звільняє позивача від обов`язку доведення своїх вимог щодо другого з подружжя, зокрема доведення факту укладення договору позики в інтересах сім`ї та витрачання отриманих на підставі цього правочину коштів в інтересах сім`ї

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року при розгляді справи № 450/668/15-ц (провадження № 61-46430св18), при цьому Верховний Суд зазначив, що «На рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.»

Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві про згоду на укладення Договору позики від 24.11.2016 року, вказала, що укладення договору робиться в інтересах сім`ї та на умовах, які подружжям були попередньо обговорені і визнані як вигідні для сім`ї та відповідають їх спільному волевиявленню, а тому за невиконання умов договору позики відповідає як солідарний боржник.

Відповідачкою ОСОБА_2 не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів спрямованих на спростування доводів позивача, а судом таких доказів встановлено не було з приводу того, що кошти не були спрямовані в інтересах сім`ї, відтак у неї не виникло обов`язку за позикою. Правову позицію відповідачки ОСОБА_2 з приводу того, що вона не пам`ятає ні часу, ні місця , ні фактичних обставин посвідчення договору позики, який мав місце 24.11.2016р. в офісі нотаріуса за участю всіх учасників правочину, суд розцінює критично, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, відсутності відповідачки при вчиненні нотаріальної дії, суду не надано. Також судом не встановлено будь-яких інших як об`єктивних, так і суб`єктивних перешкод у присутності відповідачки під час вчинення дії та усвідомлення вчиненої нею дії.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному web-порталі Національного банку України (https://bank.gov.ua), станом на встановлену дату повернення позики 24.05.2017 року офіційний курс гривні до іноземної валюти (долара США) був визначений у розмірі 2630.4507 грн. за 100 дол. США.

Таким чином, сума позики, яка підлягає поверненню відповідно до умов Договору позики від 24.11.2016 року станом на 24.05.2017 становить 341 900 (триста сорок одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп., що узгоджується з сумою зазначеною у направленій на ім`я ОСОБА_3 письмової претензії . Щодо процентів за користування грошовими коштами за період з 25.05.2017 по 15.11.2017 (включно) в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проценти в порядку ст.1048 ЦК України (в розмірі облікової ставки НБУ) за період з 25.05.2017 (дата повернення позики згідно договору позики) по 15.11.2017 (дата подання позову): 122+18032+2529 = 20 683 грн. 00 коп.

Щодо стягнення 3 % річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином стягнення 3% річних від простроченої суми є окремим видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання та становить 4918,00 грн. з розрахунку: 341 900 грн. ( сума боргу) х 175 ( дні прострочення) х 3%/365 = 4 918 грн.00 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором позики від 24.11.2016 року у сумі 367 501 грн.00 коп. у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 341 900 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ 20 683 грн, а також 3 проценти річних, у розмірі 4 918 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 3675,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК, суд, який ухвали рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає у рішенні.

Суд, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 працює, заробітну плату отримує на картковий рахунок, тому з метою захисту її права на отримання заробітної плати , слід розстрочити виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості за Договором позики, яку стягувати щомісячно у розмірі 10 відсотків заробітної плати.

На підставі наведеного ст.ст. 526, 527,530 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 267, 273,354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 24.11.2016 року у сумі 367 501 грн.00 коп. (триста шістдесят сім тисяч п`ятсот одну гривню 00 коп.), та судові витрати в сумі 3675 (три тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. Розстрочити ОСОБА_2 виконання рішення суду про стягнення заборгованості за Договором позики, яку стягувати щомісячно у розмірі 10 відсотків заробітної плати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 14.01.2011 р. Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 . Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 14.07.1999 р. Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Повне рішення виготовлене - 09.04.2021 року.

Суддя О.В.Панас