КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/48/21 Головуючий у І інстанції - Кравчук Ю.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6174/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал», державного реєстратора Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Скоріної Олени Миколаївни, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал», державного реєстратора Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Скоріної Олени Миколаївни, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40387614 від 29.03.2018, номер запису про право власності 25495976, відповідно до якого було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал»; визнати недійсним укладений 02 жовтня 2018 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» та ОСОБА_2 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою, представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив на час розгляду цивільної справи вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9).

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, заявник вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі, якщо позов буде задоволено.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осипенка Вадима Юрійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал», державного реєстратора Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Скоріної Олени Миколаївни, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43, 2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявником не надано доводів, яким чином вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання судового рішення. Заявником до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу підтверджуючого його необґрунтовані припущення щодо наявності ризиків укладення чи унеможливлення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача.

Вказує, що висновки суду першої інстанції щодо збалансованості інтересів сторін не відповідають обставинам справи, оскільки оскаржуваною ухвалою обмежено лише права власника спірної квартири, в той час, як позивач, який не надав суду підтвердження наявності у нього майна достатнього для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, не несе жодних обмежень зокрема у вигляді зустрічного забезпечення позову убезпеченого від можливої необґрунтованості поведінки відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 16 грудня 2012 року №3717, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 16 грудня 2012 року №12308032 серії АТ № 514978.

Згідно із копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії СЕК № 349672 від 14.03.2013 року, 01 лютого 2013 року відбулася державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 342662.

Відповідно до копії договору іпотеки квартири № ZXR019521.145535.002 від 25 липня 2013 року, ОСОБА_1 (іпотекодавець) надала в іпотеку ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (іпотекодержатель) нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №IKIZG.145535.001 від 25 липня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

Згідно із копією договору купівлі-продажу квартири від 02 жовтня 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» продало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_1 . Із пункту 1.2 розділу 1 договору видно, що квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки квартири № ZXR019521.145535.002 від 25 липня 2013 року, посвідченого 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О., за реєстровим №6791, та Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки квартири № ZXR019521.145535.002 від 25 липня 2013 року, який посвідчено 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за реєстровим № 26379. Право власності продавця на квартиру зареєстровано ОСОБА_4 , державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області 26 березня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності - 25495976, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 9.

Зазначені вище обставини підтверджуються також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 24 грудня 2020 року, відповідно до якої квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43, 2 кв.м, з 01 лютого 2013 року перебувала у власності ОСОБА_1 ; з 26 березня 2018 року вказана квартира перебувала у власності ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал», підстава для державної реєстрації - Договір іпотеки квартири № ZXR019521.145535/002 від 25 липня 2013 року, Договір про відступлення права вимоги, виданий 10 листопада 2017 року; з 02 жовтня 2018 року зазначена квартира перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2018 року №2733, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9"Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Отже, по справі встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому судом першої інстанції з`ясовано обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вбачається, що квартира, як пояснює позивач вибула з володіння без її згоди та саме відчуження квартири не заперечується відповідачем.

Квартира, щодо якої заявлено права позивача зареєстрована на відповідача, який відповідно до закону може в будь-який момент розпорядитися майном на власний розсуд на користь третіх осіб.

З огляду на зазначені законодавчі приписи і з`ясувавши на підставі аналізу обставин справи та оцінки наявних у ній доказів, що невжиття заходів, про які просив позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування підстав для вжиття відповідних заходів.

Судом вжито заходів щодо предмета судового розгляду, що виключає питання їх не співмірності.

Що ж до зустрічного забезпечення, то законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову: відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову і не є підставою для скасування ухвали суду.

Таким чином доводи апеляційної скарги визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали не містять.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник