Справа № 183/5615/20
№ 2/183/1275/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про визнання права постійного користування в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Перещепинської міської ради, в якому просив визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0.260 га, розташованої на території Перещепинської міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_2 . За життя мати заповіту не складала. Вона, як донька померлої, є її спадкоємицею за законом 1 черги.

Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори, де нотаріусом було заведено спадкову справу №13/2020 та 18.06.2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок в АДРЕСА_1 .

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки, площею 0,260га для ведення особистого підсобного господарства на території Перещепинської міської ради, яка була надана матері на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ДП № 037517, виданого Перещепинською міською радою 28.12.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 632, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що даний державний акт не може бути прийнятий в якості документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Таким чином, позивач зазначає, що позбавлений можливості реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталію Володимирівну, надати копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача Перещепинської міської ради відзив на позов не надав, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.

Третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталію Володимирівну в судове засідання не з`явилася, надала до суду копію спадкової справи №13/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , у відповідності до якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталією Володимирівною заведено спадкову справу №13/2020, у відповідності до якої донька померлої ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_2 , як спадкоємці за законом, а в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно.

Цим же нотаріусом Пузині Олені Сергіївні надано постанову від 13.06.2020 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,260 га для ведення особистого підсобного господарства на території Перещепинської міської ради, яка була надана ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ДП № 037517, виданого Перещепинською міською радою 28.12.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 632, в зв`язку з тим, що даний державний акт не може бути прийнятий в якості документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

Так, суду подано копію Державного акта на право постійного користування землею серії ІV-ДП № 037517, виданого Перещепинською міською радою 28.12.2001р. на ім`я ОСОБА_2 , у відповідності до якого останній на підставі рішення Перещепинської міської ради від 18.05.2000 року передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,260 га, для ведення особистого підсобного господарства на території Перещепинської міської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування на землю за № 632.

Вирішуючи позов по суті, суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наступні норми права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Так, відповідно до Основного Закону України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй. Із цього приводу Конституційний Суд України зазначив, що "відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України." (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Отже, суд вважає, що право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця на право користування земельною ділянкою, в даному випадку, не може бути звужено чи обмежено.

Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, в даному випадку, позивач успадкувавши право на постійне користування земельною ділянкою, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельну ділянку.

Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки ОСОБА_2 за життя на законних підставах набула право постійного користування на земельну ділянку, а тому до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право постійного користування, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76-81,89,263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про визнання права постійного користування в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право постійного користування на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0.260 га, розташованої на території Перещепинської міської ради, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до державного акту серії ІV-ДП № 037517, виданого Перещепинською міською радою 28.12.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 632).

Судові витрати покласти на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.