РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 572/1453/20

Провадження № 22-ц/4815/176/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року у складі судді Березня Ю. В., ухвалене в м. Сарни Рівненської області об 11 годині 00 хвилин, повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки та припинення права власності та частину земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником будинку по АДРЕСА_1 , а земельна ділянка для його обслуговування, яка тепер належить відповідачам у справі, не була приватизована попередніми власниками. Вона як власник частини будинку позбавлена права власності на земельну ділянку, що є неприпустимим. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер :01:004:0038, та припинити у зв`язку з цим право власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частину земельної ділянки по 1/4 частині кожній.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване належними, достатніми та достовірними доказами належності відповідачам спірної земельної ділянки, зокрема, судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставинами включення земельної ділянки до переліку нерухомого майна у складі спадщини та успадковання її відповідачами разом з половиною житлового будинку. Судом також враховано, що належність позивачці іншої частини житлового будинку не є правовою підставою для набуття позивачкою права на Ѕ частину земельної ділянки та позбавлення такого права відповідачів на підставі ст.ст. 328, 346 ЦК України.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильної оцінки фактичних обставин та їх недостатнього дослідження, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що жодного разу не зверталася до відповідачів про визнання права власності на частину земельної ділянки, а цей позов зумовлений тим, що вона в як власник 1/2 частини садибного будинку, за яким обліковується земельна ділянка площею 600 кв.м, позбавлена будь-яких прав на останню. Вважає, що така ситуація суперечить самому поняттю нерухомого майна, оскільки до нього належить земельна ділянка, споруда чи інше майно, що безпосередньо пов`язані із землею, тобто об`єкти, переміщення яких неможливе без нанесення значної шкоди його вартості призначенню. Звертає увагу і на те, що представник відповідачів, подаючи клопотання про застосування позовної давності, тим самим визнав обґрунтованість позовних вимог. Покликаючись на те, що її метою в цій справі є не перегляд судових рішень, а захист свого права на нерухоме майно, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідачів адвокат Хмара Міла Василівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2018 року у справі № 572/2026/17 задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Сарненської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Встановлено факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельної ділянки площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер :01:004:0038. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки кожній в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2018 року у справі № 572/2026/17 закрито.

Цією ухвалою, що набрала законної сили, встановлено, що спірні земельні ділянки належали ОСОБА_5 , які були їй виділені рішенням Сарненської міської ради № 65 від 23 червня 2006 року, що підтверджується відповідними державними актами. В подальшому земельні ділянки та половина житлового будинку були успадковані за заповітом сином ОСОБА_5 ОСОБА_4 батьком відповідачів, котрий фактично прийняв спадщину. Доводи ОСОБА_1 про те, що спірні земельні ділянки повинні відноситися до 1/2 частини успадкованого нею житлового будинку не знайшли свого підтвердження.

У відповідності до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, фактичні обставини належності відповідачам спірної земельної ділянки, включення її до складу спадщини та успадкування відповідачами разом із половиною житлового будинку, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, і яке є преюдиційним для даного спору. За встановлених обставин відсутні правові підстави для припинення у відповідачів права власності на земельну ділянку, щодо якої заявлено позовні вимоги, які дублюються і в апеляційній скарзі позивачки. Той факт, що позивачці належить інша частина будинку, не може слугувати безумовною підставою для позбавлення відповідачів належної їм на праві власності земельної ділянки, виходячи із конституційної гарантії непорушності права власності, в тому числі і на землю.

У відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ч. 4 ст. 41 Конституції України: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність передбачених законом підстав для припинення права власності відповідачів на належну їм земельну ділянку.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.