Справа № 573/267/21
Номер провадження 2/573/155/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

08 квітня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та підлягають зняттю з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності на підставі свідоцтва на право на спадщину належить будинок АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 та її дочка (онука позивачки) малолітня ОСОБА_3 , які фактично не проживають у ньому понад півтора роки. У добровільному порядку зняти їх з реєстраційного обліку немає можливості. Реєстрація відповідачки та дитини у домоволодінні порушує її права, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому вона звернулася з даним позовом до суду та просила визнати ОСОБА_2 та її малолітню дочку ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та підлягають зняттю з реєстраційного обліку, а також стягнути з ОСОБА_2 судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката.

25 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до судового розгляду на 24 березня 2021 року. Позивачку зобов`язано надати до суду документи, що підтверджують її право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату звернення з позовом до суду, тобто на 19 лютого 2021 року. Ухвалою від 24 березня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4

16 березня 2021 року до суду поштою надійшов відзив відповідачки на позов, у якому вона заперечує проти позовних вимог, оскільки ні вона, ні її малолітня дочка не здійснюють перешкод у користуванні позивачкою належним їй на праві власності житловим будинком. На даний час відповідачка дійсно не проживає у вказаному будинку через психологічний тиск з боку позивачки та її сина, батька малолітньої ОСОБА_3 , створення ними перешкод у користуванні відповідачкою майном у будинку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивачки понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн (а.с. 45-52).

19 березня 2021 року до суду поштою надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , у якому позивачка ОСОБА_1 зазначає, що психологічного тиску ні вона, ні її син по відношенню до відповідачки не чинили. На момент залишення відповідачкою спірного житлового приміщення відповідачка проживала за іншою адресою. Реєстрація відповідачки та її доньки у будинку перешкоджає позивачці у оформленні субсидії. Коштів на житлово-комунальні послуги відповідачка не надає та не несе витрати по утриманню будинку. Зважаючи на викладене, позивачка просить позов задовольнити (а. с. 53-60).

23 березня 2021 року до суду надійшло письмове пояснення органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області, згідно з яким недоцільно визнавати малолітню ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та підлягає зняттю з реєстраційного обліку (а. с. 61-68).

30 березня 2021 року до суду поштою від третьої особи ОСОБА_4 надійшло пояснення, у яких останній зазначає, що його дружина, відповідачка по даній справі, добровільно виїхала зі спірного будинку ще 20 липня 2019 року. У той час позивачка проживала за іншою адресою. Тиску ні він, ні позивачка їй не чинили. Реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку перешкоджає позивачці у оформленні субсидії та оформленні договору дарування (а. с. 78-85).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю з тих мотивів, що у будинку проживати їй перешкоджали.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області Головаченко С.О. у судовому засіданні проти позову заперечувала у частині визнання втратившою право користуваня будинком малолітньої ОСОБА_3 .

Третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, хоча належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи.

Заслухавши сторони, представника третьої особи, свідка ОСОБА_5 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що на підтвердження права власності на будинок АДРЕСА_1 , позивачка ОСОБА_1 надала копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2001 року (а. с. 10).

У вказаному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2 , колишня невістка позивачки та відповідач по справі, малолітня ОСОБА_3 , 2015 року народження, онучка позивачки та донька відповідачки, третя особа ОСОБА_4 , син позивачки (а. с. 12-17).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а. с. 18).

18 січня 2021 року позивачкою направлено заяву відповідачці про добровільне зняття з реєстрації (а. с. 19-21).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Однак суд зазначає, що доказів належності позивачці на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату звернення з позовом, тобто на 19 лютого 2021 року, суду не надано.

Також позивачка не надала належних доказів непроживання відповідачки та малолітньої дитини у спірному будинку.

Суд не може прийняти до уваги копії документів, а саме: судового наказу від 19 липня 2020 року, позовної заяви про стягнення аліментів, довідки Білопільськї міської ради від 23 квітня 2020 року від 23 березня 2020 року як доказ непроживання відповідачки та малолітньої дитини у спірному будинку без поважних причин, оскільки у цих документах не вказано, що відповідачка та малолітня дитина у будинку не проживають більше року без поважних причин (а. с. 22-24, 83).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що відповідачка з дітьми ще до розлучення з її братом у липні 2019 року добровільна зібрала речі та виїхала з будинку. Ніхто перешкод їй у цьому не чинив. У серпні 2019 року у будинок переїхала жити позивачка, яка хоче подарувати його їй.

Але суд не може прийняти до уваги показання вказаного свідка, бо вона є донькою позивачки і заінтересована у вирішенні цього спору, оскільки матір збирається їй подарувати будинок, а реєстрація відповідачки та її дитини цьому є перешкодою.

Також суд зазначає, що факт непроживання у будинку не заперечується відповідачкою. Але суд приймає до уваги поважність причин такого непроживання.

Судом встановлено, що відповідачка з дітьми у липні 2019 року виїхала зі спірного будинку, оскільки її чоловік, який є сином позивачки, створив неможливі умови для проживання для них з дітьми. Через місяць після виїзду з будинку відповідачки до нього заселилася позивачка з донькою, яка заперечувала проти проживання у будинку відповідачки з дітьми.

Зазначене підтверджується поясненнями самої позивачки у судовому засіданні.

Отже, відповідачка з малолітньою дитиною з серпня 2019 року не мала можливості проживати у спірному будинку.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка з поважних причин не проживає у спірному будинку, у позові ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та підлягають зняттю з реєстраційного обліку, слід відмовити.

Судові витрати у виді судового збору та витрат на правничу допомогу на користь позивачки стягненню з відповідачки не підлягають відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позові.

Окрім того, у судовому засіданні позивачка відмовилася від стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу.

Відповідачка від стягнення з позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн також відмовилася, а тому ці витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області(Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 70), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та підлягають зняттю з реєстраційного обліку, відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст складено 09 квітня 2021 року.

Суддя