Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2477/20
Провадження №: 2/332/82/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Литвиненко І.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.04.2015р. по 01.09.2020 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі на загальну суму 41920,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою суду від 09.10.20р. відкрито провадження по справі (а.с.13).

Представник Концерну „Міські теплові мережі" Проценко В.О. в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила справу розглянути у її відсутність та позов задовольнити (а.с.42).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання 09.04.21р. не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду клопотання про перенесення розгляду справи через карантин. Відповідач ОСОБА_1 про причину неявки суд не повідомила.

Враховуючи тривалий час перебування справи в суді (позов надійшов до суду 25.09.20р.) та неодноразові відкладення справи через заяви відповідача, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення справи, тим більше що відповідач ОСОБА_2 особисто знайомився зі справою в суді, суду надані відзиви відповідачів на позов та докази, якими відповідачі обґрунтовують свої заперечення проти позовних вимог.

30.10.20р. суду надано відзив на позов від ОСОБА_1 , в якому зазначено, що відповідач проти позову заперечує, оскільки пропущений строк позовної давності, окрім того відповідачі були відключені від центрального водовідводу з 2017 року по лютий 2019 рік, просили застосувати позовну давність та в позові відмовити (а.с.22-24).

02.11.20р. суду надано відзив на позов від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що відповідач проти позову заперечує, оскільки позивач не надавав відповідачам пропозиції укласти відповідний договір, пропущений строк позовної давності, окрім того відповідачі були відключені від центрального водовідводу з 2017 року по лютий 2019 рік, просили застосувати позовну давність та в позові відмовити (а.с.30-33).

26.11.20р. позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачі фактично отримували послуги з опалення та постачання гарячої води, тому відсутність договору не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності. Щодо відповідачів акти про відсутність послуг з опалення та постачання гарячої води не складались, крани не опломбовані, відключення не відбувалось, скарг про відсутність послуг не надходило. Просили позов задовольнити (а.с.47-50).

Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла , а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше.

Відповідачі отримують послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, наявний особовий рахунок (а.с.7-8), відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12), та є власниками вказаної квартири, що підтверджено відповідним витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.52).

Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.04.2015р. по 01.09.2020 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі на загальну суму 41920,50 грн., але відповідачі не сплатили за ці послуги, сума вказаної заборгованості не сплачена, що підтверджено відповідним розрахунком (а.с. 7,8).

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів як споживачів послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Пунктом 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-ІУ від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово- комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-кому нальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67. 68). Відповідно до п.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення прав та обов`язків є договір.

На підтвердження своїх заперечень відповідачі посилаються на лист КП «Водоканал» від 13.11.20р. про призупинення водовідведення за адресою:АДРЕСА_1 , в період з 25.05.17р. по 21.01.19р. у зв`язку із наявним боргом (а.с.57). Але зазначений лист не підтверджує відсутність постачання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до вказаної квартири з боку Концерну «Міські теплові мережі», а свідчить лише про припинення водовідведення з боку КП «Водоканал». При цьому щодо відповідачів акти про відсутність послуг з опалення та постачання гарячої води не складались, крани не опломбовані, відключення не відбувалось, скарг про відсутність послуг не надходило.

Разом з цим, відповідачами у відзивах на позов було заявлено клопотання про застосування позовної давності. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно з ч. 5 цієї норми за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях між сторонами у справі передбачено, що позивач надає послуги, а відповідач має оплачувати їх щомісячними платежами, причому здійснювати оплату за попередній місяць у наступному.

З розрахунку позивача вбачається, що платежів у періоді з квітня 2015р. по вересень 2020р. відповідачі не здійснювали, а тому позивач кожного наступного місяця бачив, що оплату за попередній місяць споживач не провів. Тобто строк позовної давності за кожним щомісячним нарахуванням за надані послуги слід відраховувати з наступного місяця.

З позовом до суду позивач звернувся 25.09.2020р., а тому в межі позовної давності вкладається трирічний строк, що передує цьому зверненню, тобто період з 01.09.2017р. (розрахункова дата для нарахування щомісячного платежу) по 01.09.2020р. (дату, по яку нараховано заборгованість). Згідно наданої позивачем довідки розмір заборгованості відповідача за період у три роки до моменту пред`явлення позову складає 21598,91 грн. (а.с.77). Тому до стягнення з відповідача слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у розмірі 21598,91 грн.

Приймаючи судове рішення, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем заявлено позов з ціною у сумі 41920,50 грн., за подання якого сплачено судовий збір у сумі 2012 грн. Позов задоволено частково, на суму 21598,91 грн. грн. Тому до компенсації позивачу за рахунок відповідачів належить сума судового збору в рівних частках з кожного на загальну суму 1046, 24 грн., тобто по 523, 12 грн. з кожного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у сумі 21598 грн. 91 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 523 грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 523 грн. 12 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя Р.В. Сінєльнік