Єдиний унікальний номер 317/293/21
Провадження № 2/317/444/2021

08 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Сакояна Д.І.
секретаря судового засідання Войтович Г.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
3% річних від простроченої суми у розмірі 675 грн. 65 коп.
Згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 27.01.2021 вартість одного долара США становить 28,1524 грн.
У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 , який позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що 11.02.2020 між ОСОБА_2 як позикодавцем, і ОСОБА_3 як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки. Згідно з вимогами вказаного договору ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США зі строком повернення до 01.04.2020.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики, отже зобов`язання є простроченим.
Разом із тим, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Якщо заборгованість за грошовим зобов`язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, на день ухвалення рішення, при визначенні суми до стягнення, суд повинен визначити і врахувати курс долара США та ухвалити рішення про стягнення сум в межах заявлених позовних вимог.
На день ухвалення рішення суду офіційний курс НБУ складає: 1 долар США 27,8923 грн.
Щодо стягнення трьох процентів річних суд виходить з наступного.
Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунками позивача три проценти річних за 295 днів прострочення складає 675,65 грн.
Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість.
Так, враховуючи, що з відповідача підлягає стягненню сума позики за курсом на день прийняття судового рішення, то три проценти річних мають розраховуватись виходячи із дійсної суми боргу на день прийняття судового рішення. Оскільки позивач розраховував три проценти річних за 295 днів прострочення, то суд, не виходячи за межі позовних вимог, також здійснює розрахунок за вказаний період.
Оскільки дійсна сума трьох процентів річних більша ніж та, яку нарахував позивач у позові, стягненню підлягає сума в межах заявлених позовних вимог у розмірі 675,65 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно диспозиції ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У межах судового розгляду цієї цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Штенгеловим О.В. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1034849 від 26.01.2021 та договору про надання правової допомоги від 26.01.2021.
Згідно з актами приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2021, від 01.03.2021, від 18.03.2021, від 08.04.2021 адвокат Штенгелов О.В. надав ОСОБА_2 правові послуги у зв`язку з розглядом даної цивільної справи на загальну суму 5000,00 грн., сплата яких підтверджується квитанціями від 27.01.2021, від 01.03.2021, від 18.03.2021, від 08.04.2021.
Підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 2000,00 грн. за квитанцією від 27.01.2021, яка була сплачена за підготовку та подачу позову.
Разом із тим, за квитанцією від 01.03.2021 ОСОБА_2 сплачено 1000,00 грн. за представництво позивача у судовому засіданні 01.03.2021. У вказану дату засідання було відкладено за відсутності учасників справи, тобто адвокат Штенгелов О.В. участі у ньому не приймав. За таких обставин немає підстав стягувати дану суму з відповідача.
Крім того, як видно із наявного у справі попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом цивільної справи, вартість участі адвоката у судовому засіданні складає 1000,00 грн. за одну годину.
18.03.2021 судове засідання проводилось із 13 год. 12 хв. до 13 год. 29 хв., а 08.04.2021 з 10 год. 44 хв. до 11 год. 54 хв. Врахувавши вартість послуг адвоката за одну годину участі у судовому засіданні, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за ці два засідання за фактично відпрацьований адвокатом час 1449,97 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені та обґрунтовано нараховані судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3449,97 грн. (2000,00 + 1449,97 = 3449,97 грн.).
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 878 грн. 53 коп. (вісімсот сімдесят вісім грн. 53 коп.).
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3449 грн. 97 коп. (три тисячі чотириста сорок дев`ять грн. 97 коп.).
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення суду складено 09.04.2021.

Суддя Д.І. Сакоян