Дата документу 13.04.2021
Справа № 937/1981/21
Провадження № 2о/937/193/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Захарової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що її мати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємцями 1 черги за законом після смерті матері є її батько ОСОБА_2 та вона. Спадщину вона прийняла фактичним шляхом оскільки на момент смерті матері мешкала з нею разом та доглядала за нею у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вона після закінчення шестимісячного строку звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, однак їй було відмовлено за відсутністю підтверджуючих документів сумісного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На даний час вона не має можливості оформити спадщину після смерті матері, а тому вона просить суд встановити юридичний факт, що вона, ОСОБА_1 постійно проживала на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник у судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні своїх вимог наполягає у повному обсязі.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 - в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, суд у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_1 спадкодавець ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 5.07.2019р. (а.с.8).

Згідно матеріалів справи родинні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 18.03.1980р.; свідоцтва про одруження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 20.10.2001р., свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 від 16.11.1974р. (а.с.7-10).

Згідно заяви після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на орендовані земельні ділянки площею 47Га та 13Га, які розташовані на території Костянтинівської сільської ради.

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом, згідно матеріалів справи встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 мешкали за однією адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 , що підтверджується Виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради від 03.03.2021 року (а.с.11).

Таким чином заявниця ОСОБА_1 фактично прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 оскільки проживала разом із нею на час відкриття спадщини.

Як вбачається з відповіді Приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Шевченко О.В., заявниці ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті заяви на оформлення спадщини після ОСОБА_3 , оскільки закінчився строк прийняття спадщини та відсутній документ, що підтверджує факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із померлою матір`ю на час відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем, доказом постійного проживання з ним можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правлінні житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядуванні про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що заявник ОСОБА_1 є рідною донькою спадкодавця та спадкоємцем за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася, має бажання прийняти спадщину, підтвердження необхідне заявнику для оформлення спадщини, заявниця проживала разом із спадкодавцем на день смерті, зацікавлена особа проти задоволення заяви не заперечує, тому суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263-265, 273, 294, 315, 317 ЦПК України, ст.1222-1223, 1268-1270, 1296 ЦК України, Пленумом ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_5 ), разом із спадкодавцем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко