Справа № 283/416/21
Провадження №2/283/325/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

14 квітня 2021 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В.,розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

03.02.2021 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дашко В.М. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в обґрунтування якої зазначив, що 23.12.2013 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (з 14.06.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 (далі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». У подальшому розмір кредитного ліміту відповідача змінювався. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 14.01.2021 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 13712,34 грн. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 18.02.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 15 годину 24.03.2021, яке у зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 14 годину 14.04.2021.

Представник позивача разом з позовом подав клопотання від 27.01.2021 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, докази додані до позову, клопотань та заяв з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні; проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Встановлені судом обставини

23.12.2013 року позивач і відповідач уклали кредитний договір, оформлений шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між відповідачем та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Тобто, кредитний договір від 23.12.2013 б/н складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами договору банк зобов`язувався надати грошовий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на умовах та в строки, що визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, а ОСОБА_1 погашати заборгованість за кредитом, зі сплатою відсотків, комісій, передбачених договором (а.с.17).

Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 14.01.2021 утворилась заборгованість, що згідно з розрахунком позивача, становить 13712,34 грн., а саме:

- заборгованість за простроченим тілом кредиту 12625,17 грн;

- заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками - 1087,17 грн. (а.с.7-14).

Відповідно до довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 14.03.2007 був відкритий картковий рахунок (термін дії картки 01/09), 02.02.2009 (термін дії картки 10/09), 02.11.2009 (термін дії картки 05/12), 23.12.2013 (термін дії картки 12/15), 05.04.2012 (термін дії картки 04/16), 23.12.2013 (термін дії картки 11/17), 23.05.2016 (термін дії картки 04/18), 21.09.2018 (термін дії картки 07/22) (а.с.16).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу 14.03.2007 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та 23.12.2013 встановлено кредитний ліміт 18000,00, 27.12.2013 - збільшено кредитний ліміт 19000,00; 20.12.2018 - зменшено кредитний ліміт 17180,00. 22.02.2019 зменшено кредитний ліміт 16450,00, 23.04.2019 зменшено кредитний ліміт 15610,00, 31.01.2020 зменшено кредитний ліміт 15260,00, 26.02.2020 зменшено кредитний ліміт 15110,00, 24.03.2020 зменшено кредитний ліміт 14650,00, 22.06.2020 зменшено кредитний ліміт 14510,49, 25.08.2020 зменшено кредитний ліміт 14324,22, 23.09.2020 зменшено кредитний ліміт 14198,55, 19.10.2020 зменшено кредитний ліміт 13658,90, 05.11.2020 зменшено кредитний ліміт - 0,00 (а.с.15).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом

Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту.

ОСОБА_1 користувався кредитними коштами тривалий час та виконував свої зобов`язання за кредитом, хоч і неналежним чином, що підтверджується випискою за договором станом на 18.01.2021 (а.с. 61-79).

У зв`язку із тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12625,17 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, з 23.12.2013 по 31.08.2014 процентна ставка становила 27,6% річних, з 01.09.2014 - 32,4% річних, з 01.04.2015 - 42% річних, з 01.11.2015 - 2,7 % в місяць, з 10.11.2016 - 3,5 % в місяць, а з 01.10.2019 процентна ставка була змінена, зокрема, додана процентна ставка при порушені умов кредитування, яка визначена у розмірі 7% на місяць, 84 % річних від суми простроченого кредиту.

Як зазначено у позові, в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 -го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:

86,4% - для картки «Універсальна»;

84,0% - для картки «Універсальна голд».

На підставі цього позивач просить стягнути з відповідача 1087,17 грн заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками.

Відповідно до Постанови Верховного Суду по справі №755/18246/15-ц від 07.03.2018 року, встановлено, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ним не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинні під час укладання договору.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч. 3 цієї ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ч. 4 указаної ст.1056-1ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Оскільки до позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували, що боржник був належно повідомлений про збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом, то Умови та правила надання банківських послуг (на які посилається позивач, як на підставу стягнення 1087,17 грн. заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками) не можна вважати складовою частиною кредитного договору, а тому нарахування процентів за такою ставкою є безпідставним.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при зміні договору, зокрема, односторонній зміні розміру процентної ставки, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12625,17, в іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог - 2090,03 грн.

Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279, 280, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.12.2013 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, р/р НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за договором № б/н від 23.12.2013 у розмірі 12625 (дванадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 17 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2090 (дві тисячі дев`яносто) гривень 03 копійки.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 14.04.2021.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , р/р НОМЕР_3 , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя В. М. Хомич