У Х В А Л А

12 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 761/17926/17

провадження № 61-4762ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві (далі - Фонд) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом у розмірі 63 427,34 грн.

Позов обгрунтований тим, що 01 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы», за адресою вул. Попудренка, 34 у м. Києві, він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став особою з інвалідністю 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100 % втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. До червня 2004 року ОСОБА_1 , як потерпілий на виробництві, отримував страхові виплати від Відкритого акціонерного товариства трест «Київміськбуд-6» (далі - товариство), відшкодування яких припинено наказом від 10 червня 2004 року № 17 товариства БУ № 54 у зв`язку з передачею його особової справи до виконавчої дирекції Фонду.

21 квітня 2017 року в Центрі сімейної медицини (далі - ЦСМ) позивачу зробили ультразвукове дослідження та виявили пухлину в сечовому міхурі. Позивач звернувся до Інституту урології Національної академії наук України (далі - Інститут), де йому повідомили, що це не пухлина, а дивертикули, пузирі у сечовому міхурі.

04 травня 2017 року позивач звернувся до Фонду із заявою оплатити вартість лікування в Інституті у розмірі 2 536,86 грн; виплатити кошти на оздоровлення у розмірі 30 000,00 грн, проте отримав відмову.

Позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на лікування в Інституті у розмірі 3 292,73 грн; витрати на бензин для проїзду в суд у розмірі 134,61 грн, кошти на додаткові, невраховані витрати, у розмірі 30 000,00 грн; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, в позові відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що позивач відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на виплату медичної та соціальної допомоги, проте, оскільки позивач відмовився від виплати йому страхових сум, повторно із заявою про поновлення їх виплат не звертався, суд дійшов висновку про відмову в позові.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом у розмірі 63 427,34 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко