Ухвала

Іменем України

14 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 761/42300/20

провадження № 61-4911ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Турчин Андрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою

про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В., вчиненого 26 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 2867, про звернення стягнення

на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :03:04:0019, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бобриця, яка належить йому на праві власності.

Заява мотивована тим, що спір пов`язаний із земельною ділянкою, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :03:04:0019, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованою за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бобриця, яка належить ОСОБА_1 на праві власності та на яку звернуто стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В., вчиненого 26 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 2867, виконання якого призведе до позбавлення ОСОБА_1 права на приватну власність на нерухоме майно та унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки спірне нерухоме майно може бути відчужене та повернення його буде неможливе.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. В порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т. В., вчиненого 26 серпня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 2867, на час розгляду цивільної справи № 761/42300/20 і до набрання законної сили рішенням суду.

У березні 2021 року товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року (надійшла до суду 25 березня 2021 року), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки всім доводам та запереченням заявника, неповно з`ясовано фактичні обставини справи та невірно встановлено характер спірних правовідносин, що призвело до ухвалення судових рішень з порушенням норм процесуального права. Крім цього, суди дійшли помилкового висновку про необхідність забезпечення позову, оскільки ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, які можуть підтвердити реальну необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення. Крім того, судами не взято до уваги те, що вжиті заходи забезпечення позову матимуть наслідком заподіяння шкоди ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», як іпотекодержателя нерухомого майна.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відчуження майна належного позивачу на праві власності може призвести до ускладнення виконання рішення суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса. Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Доводи касаційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваних судових рішень суди не з`ясували можливість вжиття заходів зустрічного забезпечення позову є безпідставними, оскільки існування випадків, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, судами не встановлено. При цьому, заявник не позбавлений можливості ініціювати вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи: приватний

нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Турчин Андрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць