ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3911/21 Справа № 201/9690/20 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Юдіної Наталії Миколаївни про зупинення провадження

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Орільська, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства та акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Орільська, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства та акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства.

Позов мотивований тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 14.09.2012 року.

З метою фінансового розвитку родини в 2017 року ОСОБА_2 попросив надати йому нотаріальну згоду на розпорядження та придбання у спільну сумісну власність корпоративні права будь-якої юридичної особи незалежно від організаційно-правової форми як на території України, так і за її межами.

14 листопада 2017 року позивач надала чоловіку вищезазначену згоду, яку було посвідчено нотаріально.

Навесні 2020 року вони вирішили придбати частку в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма Орільска». Позивачем було враховано, що підприємство є великим землекористувачем та володіє значними активами, зокрема земельним банком площею більше 5000 га.

04 травня 2020 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма Орільска», сплатив грошові кошти в сумі 15480,00 гривень, які відносилися до спільної власності подружжя та придбав 45% частки статутного капіталу вказаного підприємства, господарська діяльність якого повинна була стати одним із основних джерел отримання коштів для родини відразу після придбання частки.

Наприкінці червня 2020 року ОСОБА_2 почав висловлювати свої наміри щодо продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма Орільска». Позивач була категорично проти цього, однак згоди щодо цього сторони не дійшли та 08.07.2020 вона скасувала наданий дозвіл, що було оформлено у формі нотаріально посвідченої заяви.

21 липня 2020 року ОСОБА_2 в умовах відсутності дозволу від позивача, як його дружини, на розпорядження спільним майном подружжя, діючи самостійно, продав належну йому частку в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма Орільска» ОСОБА_3 (відповідач 2 у справі). Одночасно з укладанням договору та на його виконання сторонами було складено акт приймання-передачі продажу частки в статутному капіталі «Агрофірма Орільска» від 21.07.2020, на підставі якого було вчинено реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі стосовно нового складу учасників товариства.

Позивач зазначив, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма Орільска», що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. за реєстровим номером 3479 від 21.07.2020 та акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Агрофірма Орільска», що був підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. за реєстровим номером 3481, 3482 від 21.07.2020 підлягають визнанню недійсними, з огляду на те, що відчуження частки у статутному капіталі товариства за своєю правовою природою є відчуженням належних учаснику вкладів у вигляді грошових коштів. Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

31 березня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Юдіна Н.М. звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про зупинення провадження.

Заява мотивована тим, що у провадженні Дніпровського апеляційного суду знаходиться справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міДніпропетровська від 20.01.2021 року.

Предметом спору є визнання недійсним договору відчуження частки у статутному капіталі юридичної особи у зв`язку з ненаданням згоди одним з подружжя на укладення такого правочину. Правовими підставами для визнання договору недійсним позивачем наведено ст. 60, 61, 66 Сімейного кодексу України, ст. 369 ЦК України та рішення Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України від 19.09.2012 року.

Разом з тим, справу у подібних правовідносинах було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки на законодавчому рівні існує прогалина щодо визначення, чи є приватне підприємство окремою організаційно-правовою формою юридичної особи та до юрисдикції якого суду відноситься зазначена категорія спорів.

Зокрема, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 вересня 2020 року справу № 916/2813/18 за позовом 0С0БА.6 до ОСОБА.7, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Приватне підприємство "НІКА-2"про визнання договору дарування недійсним передали на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Приймаючи цю справу до розгляду, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 30 вересня 2020 року погодилася з висновком Касаційного господарського суду, що справа № 916/2813/18 містить виключні правові проблеми, які стосуються правової природи приватного підприємства, визначення правового режиму його майна, в тому числі щодо розпорядження учасником підприємства часткою у його статутному капіталі, вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Впродовж тривалого часу існують діаметрально різні позиції Верховного суду України та Конституційного Суду України щодо правового режиму майна приватного підприємства, а також питання чи є майно приватного підприємства об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішення цієї виключної правової проблеми дозволить подолати зазначені суперечливості.

При цьому, на цей час немає відповіді на питання, чи необхідно під час вирішення спорів про визнання недійсним договору відчуження частки у статутному капіталі юридичної особи у зв`язку з ненаданням згоди одного з подружжя на укладення такого правочину, досліджувати обставини щодо того, яка власність подружжя (спільна сумісна чи особиста приватна власність кожного з подружжя) передавалася до статутного фонду підприємства, чи необхідна згода другого з подружжя на вчинення такого правочину у випадку, якщо до статутного капіталу передавалася спільна сумісна власність подружжя і чи взагалі є такі спори ефективним способом захисту прав позивача.

Отже, правовідносини у справах № 201/9690/20 та № 916/2813/18 є подібними, виходячи з того, що предметом позову у справі № 916/2813/18 також є визнання недійсним договору на розпорядження часткою в статутному капіталі, і з подібних підстав, як і у справі, що розглядається - відчуження вчинено без згоди другого з подружжя. Враховуючи, що однією з виключних правових проблем, що будуть розглянуті Великою Палатою Верховного Суду, є правова природа приватного підприємства та співвідношення приватного підприємства і товариства з обмеженою відповідальністю, правовідносини у справах є подібними.

Перевіривши доводи заявника та вислухавши думку учасників справи з приводу поданої заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 252 ЦПК України визначено право суду, за яких підстав він має право зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 10 частини 1 вказаної статті суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Необґрунтоване зупинення провадження в справі порушує розумні строки судового розгляду, а відтак, і права учасників процесу. Питання про розумність строку провадження в справі вирішується з урахуванням права особи на справедливий суд у контексті положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, з урахуванням дійсних обставин справи, критеріїв складності справи, поведінки заявника та компетентних органів, а також важливості предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції» та ін.).

Проте, колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії судового процесу, зупинення провадження у даній справі є передчасним, оскільки для його вирішення необхідно з`ясувати позиції сторін та перевірити матеріали справи.

На підставі викладеного, у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 374 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Юдіної Наталії Миколаївни про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Орільська, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства та акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко