Справа № 291/1045/20
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

( З А О Ч Н Е )

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2021 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді - Митюк О.В.

секретаря судового засідання - Підгорної А.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у заочному порядку у відкритому судовому засіданні в смт Ружин цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що у вказаному будинку, який на праві власності належить позивачці, з 1996 року зареєстрована відповідачка, яка перебувала в шлюбі з сином позивачки ОСОБА_3 Їх шлюб розірвано рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 20.07.2012 року.

Починаючи з 2017 року, незважаючи на реєстрацію місця проживання, відповідачка в належному їй житловому будинку не проживає, однак з реєстраційного обліку не знялась.

Зазначене підтверджується довідкою Білилівської сільської ради Ружинського району від 05.08.2020р. №1146, а також може бути підтверджено показами свідків, які постійно проживають в с.Білилівка Ружинського району та знають мешканців вказаного села, які проживають там.

На даний час реєстрація місця проживання відповідачки в належному позивачці житловому будинку порушує її права, оскільки обмежує право на оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги, та на розпорядження своєю власністю, так як продати належний їй житловий будинок з особою, яка в ньому зареєстрована, але не проживає, буде складно.

В той же час, відповідачка, проживаючи в іншому місці, не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням житлового будинку та з оплатою комунальних послуг.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав викладених в позові, не заперечувала, щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, які оприлюднено 21.10.2020 року, 04.11.2020 року , 16.12.2020 року та 16.02.2021 року . Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань до суду не подавала.

Ухвалою суду від 09.04.2021р. постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку в с. Білилівка, Ружинського району, Житомирської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 26.07.1977 року (а.с. 6).

З наданої довідки № 1367, виданої 08.06.2018 року Білилівською сільською радою Ружинського району , Житомирської області ОСОБА_1 , вбачається, що згідно записів погосподарської книги №9 ОГО 394-1, вона дійсно має в особистому користуванні присадибну земельну ділянку в розмірі - о, 30 га, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки №409 від 26.02.2020 року виданої виконавчим комітетом Білилівської сільської ради про те, що житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належать ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20.07.2012 року, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 з 29.01.1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , сином позивачки ОСОБА_1 .. 20.07.2012 року шлюб між ними розірвано (а.с.7).

З довідки №1146 від 05.08.2020 вбачається, що гр. ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.10).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр.. ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 виявлено, що мати дітей ОСОБА_2 , залишила дітей: ОСОБА_4 , - 2008 року народження та ОСОБА_5 , 2011 року народження з батьком дітей та поїхала із села, вищевказані особи проживають у будинку ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1 та 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном( ст.391 ЦК України).

Частиною першою ст.383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власникам житла або законом.

Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Оскільки, відповідачка зареєстрована у житловому будинку, не є власником нерухомого майна, за вказаною адресою не проживав, не є родичем та судом не встановлено поважних причин не проживання відповідача у зазначеному будинку, будь-яких інших угод між сторонами з приводу користування житловим будинком не укладалось та такі домовленості відсутні, з метою ефективного захисту прав позивача, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з визнанням ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263,264,265,280-281 ЦПК України, ст. 64, 150, 156 ЖК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , судовий збір сплачений нею при подачі позовної заяви до суду в сумі 840 грн.80 коп. (Вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний податковий номер.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається за правилами, що діяли відповідно до ЦПК України в в редакції чинній до 15.12.2017р.

Суддя О. В. Митюк.