КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Чучковською Ольгою Вячеславівною, яка діє на підставі договору, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили припинити право власності ОСОБА_3 на належні їй 129/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовували тим, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належить: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (271/400 частин) та ОСОБА_3 (129/400 частин). Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 188 кв.м., що у власність співвласникам домоволодіння не передавалась. З 1994 року по 2008 рік був наступний порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 : ОСОБА_4 (рідний брат сторін по справі) з родиною користувалися квартирою № 1 та були зареєстровані у цьому домоволодінні; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (батьки сторін по справі) користувалися квартирою № 2 та були зареєстровані у цьому домоволодінні; ОСОБА_2 разом із своєю родиною користувалися квартирою № 3 та були зареєстровані у цьому домоволодінні. З 2008 року (після смерті ОСОБА_4 ) по сьогоднішній день склався наступний порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 та ОСОБА_1 користуються квартирами № 1 та № 2 , де вони зареєстровані разом із своїми родинами; ОСОБА_6 (мати сторін по справі) користувалася квартирою № 3 , де вона була зареєстрована по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Після смерті матері ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , квартира № 3 була закрита на ключ, який зберігається у позивачів по справі, в свою чергу дублікат ключа від квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_3 проживала до моменту реєстрації свого шлюбу у 1977 році. Після реєстрації шлюбу до сьогоднішнього дня відповідачка переїхала жити до свого чоловіка, а потім до власного будинку. У спірному домоволодінні ОСОБА_3 після 1977 року не проживала і не була зареєстрована. Згідно звіту про незалежну оцінку вартості житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_1 від 13.06.2013 - технічний стан об`єкта оцінки незадовільний, тобто експлуатація елементів будівель можлива лише при умові проведення їх ремонту, фізичний знос становить 60%. Оціночна вартість (залишкова вартість заміщення) об`єкта оцінки - житлового будинку з прибудовами (літ. А-І, А1, А2-І, а1, а3, а4, а5) та сараю (літ. «Б») становить 255 441,35 грн. без ПДВ.

Через аварійний, стан квартира АДРЕСА_6 у вересні 2013 року була знесена. Аварійну споруду було реконструйовано ОСОБА_1 шляхом зведення на місці знесеної аварійної частини будинку прибудови, яка досі не введена в експлуатацію. Разом з цим у квартирі № 2 був проведений капітальний ремонт та добудований другий поверх, який також не введений в експлуатацію. З метою врегулювання спору, який виник між сторонами по справі, ОСОБА_3 було запропоновано викупити її 129/400 частин спірного домоволодіння за ринкову ціну, але від пропозиції позивачів вона відмовилася, зазначивши, що бажає отримати 10 000,00 дол. США. 27.11.2015 позивачами до ДАБІ у м. Києві була подана Декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 ». Згідно Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.04.2016, єдиним порушенням з боку ОСОБА_1 стало те, що він не надав письмову згоду на проведення реконструкції від співвласника будинку ОСОБА_3 , чим порушив підп. б п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання Містобудівної діяльності». У позасудовому порядку вирішити цей спір сторони не змогли, оскільки не змогли дійти згоди про вартість 129/400 частин оскаржуваного домоволодіння. Згідно довідки агентства нерухомості «55 Авеню» від 26.11.2018 про середню ринкову вартість частини домоволодіння АДРЕСА_1 , вартість 129/400 частин домоволодіння, що належить відповідачці, становить 139 000,00 грн., а тому на підставі викладеного позивачі просили визнати за ними в рівних частках право власності на 129/400 частки у праві власності на оскаржуване домоволодіння; стягнути з них в рівних частках на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості припиненої частки у праві власності у розмірі, який буде визначений шляхом проведення відповідного експертного дослідження (т. 1 а.с. 2-9).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2020 у задоволені позову відмовлено (т. 2 а.с. 136-147).

В своїй апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначають, що позивачам по справі (Ларічевим) належить більша частка (271/400) у спільному майні ніж частка ОСОБА_3 (129/400); житловий будинок АДРЕСА_1 є неподільною річчю, згідно висновку експерта № 38/11-2018 від 30.01.2019, і розподіл домоволодіння (що введений в експлуатацію) в частках 129/400 та 271/400 не вбачається за можливе; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки: між сторонами тривають довгі неприязні стосунки, ОСОБА_3 бажає продати свою частку, але не ОСОБА_7 ; відповідач ніколи не проживала у своїй власності та не користувалася своєю власністю у спірному домоволодінні; ніколи не несла та не несе витрат, щодо утримання своєї власності; не зацікавлена проживати у своїй власності та користуватися нею; через неприязні стосунки перешкоджає ОСОБА_7 володіти, користуватися та розпоряджатися своєю єдиною власністю (271/400 частина спірного домоволодіння); відповідач своїми постійними вигаданими скаргами у ДАБІ перешкоджає позивачам закінчити будівництво реконструйованої частини будинку та ввести його в експлуатацію; вимагає через суд знесення реконструйованої частини будинку та відновлення ОСОБА_1 знесеної частини будинку з того ж самого матеріалу (разом із пліснявою та трухлявим будівельним матеріалом) з якого він був побудований станом на 2013 рік. Припинення права власності ОСОБА_3 на її 129/400 частки у спірному домоволодінні не задасть істотної шкоди інтересам їй та членам її сім`ї, адже родині ОСОБА_8 на праві власності належить: 3 квартири в АДРЕСА_4 та земельна ділянка в с. Михайлівка-Рубежівка, крім того за свої 129/400 частин спірного домоволодіння, з врахуванням вартості 129/400 частин знесеної квартири № 1 , ОСОБА_3 отримує 523 803,75 грн. компенсації, що знаходяться на депозитному рахунку Деснянського районного суду м. Києва. А тому, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (ст. 356 ЦК країни), були доведені належними та допустимими письмовими доказами та показаннями свідків (т. 2 а.с. 155-171).

05.06.2020 від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що задоволення судом позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не призведе до вирішення питання про безпеку проживання в ньому внаслідок грубого порушення відповідачем вимог будівельного законодавства, законності самочинного будівництва, порядок користування чи урегулювання права власності на спірний будинок. Тому вселення в цю частину будинку осіб, зареєстрованих за його адресою може призвести до тяжких наслідків, тим більше, що будинок після реконструкції (фактично нового будівництва) не приймався комісією за участю, в тому числі фахівців з будівництва, до експлуатації.

Спірний будинок після закінчення нового будівництва з врахуванням збільшення його площі, підлягає прийняттю в експлуатацію на загальних підставах. Оскільки, таке будівництво на місці знесеної частини будинку здійснене без дозвільних документів та з порушенням будівельних норм та державних стандартів, то будинок не може бути прийнятий в експлуатацію. Тому питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є передчасним і не випливає із законності створення (будівництва) новоствореної частини нерухомого майна.

Припинення права на частку у спільному майні неможливе також з тих підстав, що не вирішено питання взагалі про право власності на новостворене майно, оскільки відсутні рішення компетентних органів про введення об`єкта в експлуатацію та державну його реєстрацію, з часу якої особа вважається власником нерухомого майна (т. 2 а.с. 197-206).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частка ОСОБА_3 у спірному нерухомому майні є значною і припинення права власності на цю частку, завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Але погодитись із такими висновками в повному обсязі не можливо з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, залежить їм на праві спільної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Стаття 365 ЦК України, регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, які є власниками 271/400 частки спірного нерухомого майна, звернулися до суду із позовом, в якому просили припинити право власності відповідача на 129/400 частини спірного будинку, оскільки остання тривалий час не проживає в будинку, не приймає участі у витратах по його утриманню.

Спірне домоволодіння, відповідно звіту про незалежну оцінку вартості житлового будинку з прибудовами від 13.06.2013, має незадовільний технічний стан, тобто експлуатація елементів будівель можлива була лише при умові проведення їх ремонту.

Через аварійний стан квартира АДРЕСА_6 у вересні 2013 року була знесена. Аварійну споруду було реконструйовано ОСОБА_1 шляхом зведення на місці знесеної аварійної частини будинку прибудови, а у квартирі № 2 був проведений капітальний ремонт та добудований другий поверх. Як прибудова до будинку так і збудований другий поверх до квартири № 2 не введені в експлуатацію через супротив відповідача, яка в судовому порядку оскаржує правомірність проведених робіт і вимагає відновити спірний будинок у попередньому стані.

З метою позасудового врегулювання спору, позивачі неодноразово пропонували ОСОБА_3 викупити її 129/400 частин спірного домоволодіння за ринковою вартістю її частини, але відповідач погоджувалася на викуп своєї частки за ціною не менше 80 000,00 дол. США.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що частка відповідача ОСОБА_3 у спірному домоволодінні є значною.

Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість підстав пред`явленого позову, а також доводи апеляційної скарги щодо законності ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційний суд виходить із того, що можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників можлива за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини 1 статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18)).

Згідно висновку експерта №38/11-2018 від 30.01.2019 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 79,2 кв.м., в частках 129/400 та 271/400, без урахування двоповерхового житлового будинку «А-ІІ» з двоповерховими прибудовами «а1», «а8» та другого поверху прибудов «А1-І», «а3», загальною площею 238 кв.м., у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе.

Також, існуюче об`ємно-планувальне рішення житлового будинку площею 79,2 кв.м., виключає можливість організації додаткового приміщення санвузлу площею не менше 3,8 кв.м. та окремого входу з тамбуром; існуюче місце розташування житлового будинку та надвірних будівель в межах земельної ділянки, яке також виключає можливість зведення додаткових прибудов - розподіл оскаржуваного житлового будинку площею 79,2 кв.м. в частках 129/400 та 271/400, без урахування двоповерхового житлового будинку «А-ІІ» з двоповерховими прибудовами «аі», «а8» та другого поверху прибудов «А1-І», «аЗ», що не введені в експлуатацію, у відповідності до вимог нормативних актів, не вбачається за можливе.

Тобто, в даному випадку частку ОСОБА_3 , з урахуванням будівельно-технічних норм у спільному нерухомому майні, виділити не можливо, дана річ є неподільною.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами тривалий час існує спір щодо права користування і розпорядження спільним майном, вирішення якого неодноразово було предметом судового розгляду (справи № 754/11126/16-ц, № 754/10324/18).

Відповідно до Довідки Форми № 3 КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району № 3267 від 09.08.2016 в домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані, та які в ньому фактично проживають - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 27).

Відповідач бажає продати свою частку, але не позивачам, і за іншою ціною ніж вони пропонували. Наявність напружених стосунків між співвласниками спірного будинку щодо використання і подальшої долі належного їм майна не заперечувалася відповідачем і її представником в ході судового розгляду. Посилання представника відповідача на те, що остання має намір використовувати спірний будинок як власне місце проживання або своїх дітей є суто декларативним, і будь-яких доказів на підтвердження цієї заяви подано не було.

Відповідач не погоджувалася із пред`явленим до неї позовом, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, але при цьому, за весь час не проживання в спірному будинку не ставила питання про вселення до нього, або визначення порядку користування спільним майном чи його розподіл, шляхом виділення своєї частки.

Навпаки, увесь цей період вона заперечує проти проведення позивачами будь-яких поліпшень у будинку, його ремонт чи реконструкцію, що загалом свідчить про існування напружених стосунків між сторонами у справі, які роблять неможливим їх спільне користування спірним будинком.

Вирішуючи питання про те, чи буде мати наслідком завдання відповідачу істотної шкоди у разі припинення права власності на належну їй частку у праві власності на будинок апеляційний суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку з 1977 року, з часу переїзду до свого чоловіка після одруження, увесь цей час фактично не користується своєю власністю, не приймала участі у витратах в її утриманні, в обробці присадибної земельної ділянки, у проведенні косметичного та капітального ремонту будинку, не сплачує обов`язкових платежів пов`язаних із користуванням і утриманням спірного будинку та земельної ділянки.

Апеляційним судом також враховано що, окрім частки у праві на спірне домоволодіння відповідач, згідно щорічної Декларації за 2018 рік, ОСОБА_3 є власником квартири в м. Києві загальною площею 65,00 кв.м.; житлового будинку в с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області; квартири в м. Києві загальною площею 67,00 кв.м.; житлового будинку в м. Києві загальною площею 148, 00 кв.м. та житлового будинку, загальною площею 206, 5 кв.м., розташованого у АДРЕСА_8 (т. 1 а.с. 43, т. 2 а.с. 105-120).

Крім того, частка ОСОБА_3 у праві на будинок ніколи не виділялась в натурі, і нею не ставилось питання про визначення порядку користування окремими приміщеннями будинку, не ставилось питання про вселення до спірного будинку, а тому відсутні підстави вважати, що в наслідок задоволення позову відповідач буде позбавлена можливості користуватися приміщеннями чи квартирою, які раніше знаходилась у її користуванні як співвласника будинку.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки належна відповідачу частка у праві на будинок не може бути виділена в натурі, а сам будинок є неподільною річчю; спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам такого співвласника та членам його сім`ї, тобто встановлені ознаки, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, наявність яких дає підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за вимогою позивачів, інших співвласників.

На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, позивачами попередньо внесення вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду, що є обов`язковою передумовою для задоволення позову.

Згідно висновку експерта № 38/11-2018 від 30.01.2019 ринкова (дійсна) вартість 129/400 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами на момент проведення експертизи, з врахуванням земельної ділянки, але без врахування двоповерхового житлового будинку «А-ІІ» з двоповерховими прибудовами «аі», «а8» та другого поверху прибудов «А 1-І», «аЗ» складає 460 100,00 грн., в той час як ринкова (дійсна) вартість всієї квартири № 1 (житловий будинок «А- І » та прибудова літ. «аі» за технічним паспортом 2012 року), яка складається з приміщень: 1-1 веранда площею 10, 2 кв.м.; 1-2 коридор площею 11,0 кв.м.; 1-3 житлова кімната площею 29, 1 кв.м.; 1-4 житлова кімната площею 7,7 кв.м.; 1-5 кухня площею 6, 8 кв.м.; тамбур 1-І площею 4, 4 кв.м. та входила до складу житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 10.06.2013 становила 197 531,00 грн., відповідно 129/400 частин знесеної квартири № 1 коштує 63 703,75 грн. (т. 1 а.с. 119-163).

07.02.2019 позивачами було внесено на депозит суду компенсацію вартості 129/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 523 803, 75 грн. (460100,00+63703,75), відповідно до квитанції № 70 від 07.02.2019 (т. 1 а.с. 173).

Визначена експертами вартість частки не була спростована відповідачем в ході розгляду справи, так само відсутні підстави ставити під сумнів її об`єктивність і у апеляційного суду.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні помилково застосував до спірних правовідносин ст. 364 ЦК України, яке регулює спори між співвласником, який пред`являє позов про виділ в натурі своєї частки із спільної власності до інших співвласників. В даному випадку позов пред`явлено навпаки особами, які хочуть залишити спільне майно у своїй власності, припинивши право на частку у ній за іншим співвласником (відповідачем).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Тому, підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_19 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 5 679,60 грн. з кожного.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Чучковською Ольгою Вячеславівною, яка діє на підставі договору задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на належні їй 129/400 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 129/800 частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) право власності на 129/800 частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 ) в рівних частках на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_8 ) компенсацію вартості припиненої 129/400 частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі 523 803 (п`ятсот двадцять три тисячі вісімсот три),75 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 5 679,60 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська