Р І Ш Е Н Н Я
«02» квітня 2021 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Лященка О.В.,
за участю секретаря: Баранюк О.В.
представника позивача: Лесика С.І.
представника відповідача: Бичук Л.С.
третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про зняття арешту з коштів боржника, -
26 січня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про зняття арешту з коштів боржника.
У позовній заяві покликається на ту обставину, що на виконанні у відповідача знаходиться виконавче провадження № 53630357 з примусового виконання виконавчого листа № 154/2155/15, виданого 09.08.2016 року Володимир-Волинським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 , 150 000, 00 грн. завданої моральної шкоди у зв`язку із вчиненням позивачем злочину, за який він є засудженим та утримується в місцях позбавлення волі з 15 червня 2016 року та відбуває міру покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)».
У зв`язку з цим, з червня 2020 року позивач не може отримувати належну йому пенсію по інвалідності та заробітну плату, що являється єдиним джерелом його існування, та як наслідок він не в змозі забезпечити себе необхідними медикаментами для лікування та далі виплачувати борг, який він має намір відшкодувати в повному обсязі перед стягувачем.
З метою забезпечення його прав, дружина позивача - ОСОБА_4 звернулася до в.о. начальника відділу Володимнр-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби з проханням скасувати постанову державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді виплати пенсії по інвалідності на його рахунку для виплат, але отримала відмову.
Вважає, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для зарахування заробітної плати, унеможливлює отримання належної частини заробітної плати та пенсії по інвалідності згідно діючого законодавства України, що призводить до порушення конституційних прав громадянина.
Зазначає, що при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунок та картку для виплат боржника, яка призначена для зарахування заробітної плати та пенсії, унеможливлює використання заробітної плати та пенсії для погашення по факту виниклої заборгованості, купівлі необхідних для життя речей, ліків, забезпечення сім`ї, тощо, що призводить до порушення конституційних прав громадянина.
Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
17 лютого 2021 року відповідач - Володимир-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позову, вважає оскаржувані постанови заступника начальника відділу Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бичук Людмили Сергіївни про арешт коштів боржника від 11.06.2020 року законними, а її дії правомірними.
Представник відповідача ОСОБА_5 заперечила проти задоволення позову в частині скасування оскаржуваної постанови, з підстав викладених у тексті відзиву. Вважає дії державного виконавця правомірними. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 заперечила проти задоволення позову пояснила що є потерпілою у кримінальному провадженні, в результаті якого втратила сина. Судом присуджено 150 000, 00 грн. завданої моральної шкоди у зв`язку із вчиненням позивачем злочину, за який він є засудженим та утримується в місцях позбавлення волі з 15 червня 2016 року, з того часу присуджена сума коштів не виплачена. Заперечує проти скасування арешту з рахунків боржника.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено і не заперечується сторонами, що на виконанні у відповідача знаходиться виконавче провадження № 53630357 з примусового виконання виконавчого листа № 154/2155/15, виданого 09.08.2016 року Володимир-Волинським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 , 150 000, 00 грн. завданої моральної шкоди у зв`язку із вчиненням позивачем злочину, за який він є засудженим та утримується в місцях позбавлення волі з 15 червня 2016 року та відбуває міру покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№ 76)». Дана обставина стверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2017 року, довідкою ДУ «Полицька виправна колонія (№ 76)».
Представник позивача ОСОБА_3 під час розгляду справи заявив про те, що не підтримує позовну вимогу про скасування постанови заступника начальника відділу Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бичук Людмили Сергіївни про арешт коштів боржника від 11.06.2020 р. скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок на ім`я ОСОБА_2 , IBAN № НОМЕР_2 , відкритий в AT КБ «ПриватБанк», для зарахування йому заробітної плати без розгляду, а тому відповідно до положень ст.257 ЦПК України суд позбавлений можливості постановити ухвалу про залишення позову в цій частині вимог без розгляду і відмовляє в його задоволенні, оскільки позовні вимоги в цій частині не підтримані представником позивача в суді під час судового розгляду справи, відповідно до ст.206 ЦПК України.
Вирішуючи іншу позовну вимогу суд відмовляє в її задоволенні, з наступних підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).
Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.
Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.
Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.
Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.
Із змісту оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.
З виписки по вказаному картковому рахунку вбачається, що на нього поступають не лише кошти для пенсійних виплат, а й інші надходження. Окрім цього, суд звертає увагу також на ту обставину, що кошти з вказаного рахунку знімаються в м.Володимир-Волинський, в той час як позивач відбуває покарання в місцях позбавлення волі в ДУ «Полицька виправна колонія (№ 76)».
За таких обставин справи суд приходить до висновку, що зазначений рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання, кошти, які знаходяться на ньому стали власністю позивача та набули статусу вкладу.
Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.
Таких самих висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).
Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому доводи позивача про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання пенсійних виплат є необґрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-79, 81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1, 5, 18, 52, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд-
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Володимир-Волинського міськрайонного відділу Держдавної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про зняття арешту з коштів боржника відмовити повністю.
Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий /-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду Волинської області О.В. Лященко