465/7196/13-ц
6/465/105/21
У Х В А Л А

судового засідання

23.03.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.,

при секретарі Кремси Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в щалі суду м.Львова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Жорноклей Олег Андрійович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся із заявою боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 63827356 - про таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист лист № 465/7196/13-ц, який виданий 2 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова про звернення до виконання Вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіки Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно офіційний курсом Національного банку України станом на 16.05.2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Свою заяву він вмотивовує тим, що в провадженні державного виконавця Франківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м. Львів) Жорноклея О.А. знаходиться виконавче провадження ВП № 63827356 з примусового виконання виконавчого листа № 465/7196/13-ц, виданого 02 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова.

Стягувачем за вказаним виконавчим листом являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , а боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Згідно Виконавчого листа вбачається, що Суд вирішив (присудив) надати дозвіл на примусове виконання вироку Районного суду для для Кракова - Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 (далі по тексту Стягувач), по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп.

Таким чином, існує очевидна некоректність формулювання, викладеного у вказаному виконавчому листі про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання розповсюджується на весь термін, що призначені платежі, вважаючи, що на його думку, зазначене взагалі не має жодного змісту у випадку наявності певного строку як певного періоду (проміжку) в часі, оскільки таке формулювання свідчить про те, що весь строк, тобто період у часі за який необхідно стягувати платежі, співпадає з єдиним конкретним терміном, тобто єдиною конкретною датою. В такому випадку у резолютивній частині рішення, викладеного у виконавчому листі, зазначено лише дату початку стягнення вказаних платежів 18.01.2010 року, при цьому кінцева дата закінчення строку стягнення не зазначена, що в даному випадку вказує на те, що період стягнення обмежується лише конкретним терміном 18.01.2010 року, що на момент видачі даного виконавчого листа - 13.09.2018 року, - вже був давно у минулому.

З резолютивної частини рішення, викладеної у вказаному виконавчому листі, вбачається необхідність стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп. При цьому у виконавчому листі, як вбачається, зазначено лише про початок перебігу періоду, за який слід стягувати зазначені платежі, а саме 18.01.2010 року, при цьому час (дата) завершення даного періоду не зазначена. Зазначене свідчить про те, що період часу, за який слід стягувати вказані платежі є невідомим та неконкретизованим, а тому, зокрема, є неможливо визначити строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, а також вказане свідчить про те, що вказаний виконавчий лист неможливо виконати.

Крім того, в резолютивній частині Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року також аналогічно зазначено про стягнення вказаних аліментів починаючи з 18.01.2010 року, при цьому до якого часу (дати) слід стягувати вказані платежі не вказано.

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

Представник боржника у судовому засіданні заяву підтримав, та просив таку задоволити.

Держаний виконавець виконавця Франківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м. Львів) Жорноклей О.А. при вирішенні заяви покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, всебічно та повно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4, 6, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема, назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, натомість відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом в постановах від 25 липня 2018 року у справі № 165/534/16-ц (провадження № 61-9385св18), від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265 цс 18), від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). При цьому одночасно з іншого боку вбачається, що вказане формулювання про існування певного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання передбачає існування деякого періоду часу, протягом якого слід здійснювати стягнення з боржника на користь стягувача зазначених платежів. При цьому наявність періоду часу передбачає конкретний час (дату) початку його перебігу та конкретний час (дату) його закінчення. Як вже зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, відповідно до мотивувальної частини Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року в справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-во/465/73/18), яка набрала законної сили та яка не була ніким оскарженою чи скасованою, встановленні наступні обставини, які мають преюдиційне значення у даній справі:

«25 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла заява про виправлення помилки у виконавчому листі, а саме зазначити період до якого необхідно стягувати кошти згідно Вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року.

Так, вироком Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року визначено стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих складає - 2908 грн.36 коп.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.05.2018 р. визнано та надано дозвіл на примусове виконання вищевказаного вироку суду.

Судом встановлено, що у Вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року не зазначено кінцеву дату виконання такого.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , про виправлення помилки у виконавчому документі».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2021 р. в задоволенні подання Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про роз`яснення рішення суду, - відмовлено.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Аліменти - є періодичним платежем, що в разі ухвалення судового рішення про їх стягнення передбачає обов`язкове зазначення періоду, протягом якого проводиться виконання судового рішення щодо їх стягнення, чого не було вирішено Районним судом для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) під час ухвалення Вироку від 05.02.2013 року, чого також відповідно не було зроблено Франківським районним судом м. Львова під час винесення Ухвали від 16.05.2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18) про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року та під час видачі виконавчого листа № 465/7196/13-ц від 13.09.2018 року.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями (висновками), які висловлені Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 363/2448/16-ц (провадження № 61-22303св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі суд постановляє ухвалу.

При цьому вбачається, що усунення даних розбіжностей є неможливе, оскільки їх наявність зумовлена обставинами та даними вказаними в самому Вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року.

Вказане свідчить про повну невідповідність зазначеного виконавчого листа вимогам закону, помилковість його видачі, неможливість встановити хто є стягувачем за вказаним виконавчим листом, відсутність обов`язку боржника сплачувати аліменти, оскільки є невизначений період, за який слід здійснювати стягнення та неможливо встановити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а із зазначеного у виконавчому листі випливає, що даний строк минув ще задовго до його видачі, що разом у сукупності з іншими порушеннями законодавства свідчить про те, що вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Проте відповідно до ч. 5 ст. 4 зазначеного Закону визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 52 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР № 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 року, визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане. Для визнання і виконання рішення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 20 червня 1956 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном» від 20 липня 2006 року № 15-V ( Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2006, N 39, ст.325 ), діючи завжди в рамках повноважень, наданих позивачем, Орган, що приймає, уживає від імені позивача всіх належних заходів для стягнення аліментів, зокрема для врегулювання претензії та, у разі необхідності, пред`явлення позову й ведення відповідної судової справи про аліменти й виконання будь-якого наказу або іншого судового рішення про сплату аліментів; незважаючи ні на що в цій Конвенції, правом, що застосовується під час визначення всіх питань, що виникають у зв`язку з будь-яким таким позовом або провадженням, є право держави відповідача, зокрема її міжнародне приватне право.

Тобто, як вбачається з аналізу вищевикладених положень законодавства, виконання вказаного судового рішення, а саме вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року, повинно відбуватись саме за законодавством України, яке регулює вказані правовідносини.

Виконання судових рішень в Україні врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Відповідно до ч. 6 ст. 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, ст. ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

вирішив

Заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати Виконавчий лист № 465/7196/13-ц, який виданий 2 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова про звернення до виконання Вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіки Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно офіційний курсом Національного банку України станом на 16.05.2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ванівський Ю.М.