ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1107/20 Номер провадження 22-ц/814/587/21Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ільків Миколи Миколайовича

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Ільків М.М. звернулися до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, що мала місце 08 грудня 2019 року на автодорозі «Київ Харків -Довжанський» за участю автомобіля «ВАЗ 21099» під керуванням ОСОБА_3 загинув пішохід син позивачів ОСОБА_4 . Цивільна правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант».

31 березня 2020 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату позивачам страхового відшкодування в розмірі 61726 грн., з яких 50076,00 грн. моральна шкода, 11650,00 грн. витрати на поховання.

Зазначають, що листом від 26 червня 2020 року відповідач повідомив позивачів про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування до надання страховій компанії вироку за фактом ДТП відповідно до п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважаючи вказані дії відповідача незаконними, позивачі просили:

- стягнути з СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 25038,00грн, витрати на поховання в розмірі 11650,00 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з розрахунку подвійної ставки НБУ на суму 1094,63грн та 3 відсотки річних у розмірі 274,38 грн. (всього на користь даного позивача 38057,01 грн)

-стягнути з СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 25038,00грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з розрахунку подвійної ставки НБУ на суму 870,17 грн та 3 відсотки річних у розмірі 218,14 грн. (всього на користь даного позивача 26126,31 грн).

-стягнути з СК «Альфа-Гарант» на користь позивачів по 5000,00грн на відшкодування понесених ними судових витрат за надання правничої допомоги.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення страхового відшкодування, відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі на рішення місцевого суду позивачі, в особі представника ОСОБА_6 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Вказують, що рішення страховика про наявність підстав для зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду, є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок ДТП загинула особа (пішохід), а цивільно-право відповідальність водія, в силу вимог ст.ст.1166,1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Зауважують, що висновок місцевого суду про необхідність отримання вироку в кримінальній справі для наявності підстав для стягнення страхового відшкодування є помилковим, оскільки законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди, а він лише повинен довести факт заподіяння такої та її розмір.

Зазначають, що статтею 36.2. Закону №1961-IV визначено, що страховик повинен виплатити страхове відшкодування в 90 днів з моменту отримання заяви, при цьому право відтерміновувати такий строк для страховика не передбачено.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» Білинова А.В., вказуючи на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, прохає в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити в силі.

В обґрунтування доводів відзиву вказує, що відповідач не відмовив у виплаті страхового відшкодування, а лише послався на норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомив про необхідність надання додаткових документів, засвідчених належним чином, інформації щодо здійснення розрахунку витрат на поховання, а також повідомило про відстрочення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до моменту набрання вироком у кримінальній справі законної сили, що прямо передбачено нормами вказаного вище закону.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вини страхувальника ТДВ СК «Альфа-Гарант», відтак, до вирішення кримінальної справи по кримінальному провадженню №0001500 відсутні підстави для покладення на відповідача будь-якої відповідальності в межах розгляду даної справи.

Зауважує, що позивачами не обґрунтовано належними та допустимими доказами факт понесення витрат на поховання у визначеному розмірі.

Окрім того, оскільки відповідач не порушив строків виплати страхового відшкодування, то відсутні причини для стягнення з останнього пені та 3% річних чи будь-яких штрафних санкцій.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно актового запису №9 від 27.11.1998 року, складеного Воскобійницькою сільською радою Шишацького району Полтавської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого записані ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27.11.1998 року, а.с.12).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001500 08 грудня 2019 року близько 01-40 год. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись в темний час доби на автомобілі «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку м. Ізюм по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» в районі вулиці Харківської, 33 в м. Чугуїв Харківської області, в порушення пп. 2.3,10.1, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, застосувавши неправильні прийоми та способи керування автомобілем, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перетинав проїзну частину, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.2 ст. 286 КК України (а.с.8).

Згідно актового запису №3243 від 24.02.2020 року, складеного Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 24.02.2020 року, а.с.10).

Як убачається з Лікарського свідоцтва про смерть № 010-732 від 24 лютого 2020 року, причиною смерті ОСОБА_4 стала внутрішньочерепна травма з крововиливом під оболонки та в речовину мозку (а.с.11).

Відповідно до Договору №24/20 про надання ритуальних послуг від 24.02.2020 року та акту прийманняпередачі наданих послуг від 24.02.2020 року, виданого ФОП ОСОБА_7 на підставі договору про надання ритуальних послуг №24/20, вартість наданих замовнику ОСОБА_1 ритуальних послуг по похованню померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , склала 8350,00грн (а.с.23-24).

Також, згідно товарного чеку №24/20 від 24.02.2020 року вартість придбаних ОСОБА_1 ритуальних товарів для поховання склала 3300,00 грн (а.с.23, зворот).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21099 д. н. з. НОМЕР_2 на момент ДТП застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс №АМ9936669, що підтверджується даними з офіційного інтернет -сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України та відповідачем не заперечується (а.с.9).

Також, установлено, що 31 березня 2020 року представником позивачів ОСОБА_8 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» направлена заява про виплату страхового відшкодування, а саме моральної шкоди в сумі по 25038,00 грн. для батька ( ОСОБА_1 ) та матері ( ОСОБА_5 ) потерпілого ОСОБА_4 , який внаслідок ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_5 отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. До заяви залучено витяг з ЄРДР, документи щодо смерті ОСОБА_4 , документи, що підтверджують родинні відносини померлого з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.7).

15 квітня 2020 року представником позивачів ОСОБА_8 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» за вих. №000368/20 направлена заява про долучення документів, до якої долучено документи щодо розміру витрат на поховання ОСОБА_4 та висловлено прохання виплатити страхове відшкодування в сумі 61728 грн, з яких по 25038 грн. моральної шкоди кожному з батьків та 11650 грн. витрати на поховання (а.с.22).

23 червня 2020 року представником позивачів ОСОБА_8 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» за вих. №000588/20 направлено запит про надання інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 31.03.2020р. (повідомити номер справи, дату виплати страхового відшкодування) (а.с.27-28).

26 червня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» на вказаний запит від 23.06.2020 року, надано відповідь №12/2732, в якій вказано про необхідність надання оригіналів або завірених належним чином копій ряду документів, зокрема, копії договору про надання ритуальних послуг від 24.02.2020 р., лікарського свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження ОСОБА_4 , свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , копії паспортів та ідентифікаційних кодів батьків померлого.

Окрім того, у вказаній відповіді зазначено, що в зв`язку з тим, що за фактом ДТП відкрито кримінальне провадження, то на підставі п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для прийняття відповідного рішення щодо здійснення страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відоме про набрання законної сили відповідним рішенням суду (а.с.36).

09 жовтня 2020 року за вих. №001186/20 представником позивачів ОСОБА_8 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» направлено завірені копії документів вказаних у відповіді страхової компанії від 26.06.2020 (а.с.29).

Згідно доводів позовної заяви, які відповідачем не спростовані, на момент звернення позивачів до суду страхове відшкодування не було виплачено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив Із того, що обов`язок відповідача виплатити страхове відшкодування у даній справі виникає лише після отримання ним у своє розпорядження вироку у кримінальному провадженні № 0001500, який набрав законної сили.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст..26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Так, матеріалами справи установлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , потерпілі особи позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (батьки померлого).

При цьому, наданими сторонами доказами не установлено, що смерть ОСОБА_4 19.02.2020 року мала місце саме у зв`язку з ДПТ, що відбулось 08 грудня 2019 року близько 01-40 год. за участю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, рухаючись в темний час доби на автомобілі «ВАЗ 21099» д. н. з. НОМЕР_2 в напрямку м. Ізюм по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» в районі вулиці Харківської, 33 в м. Чугуїв Харківської області, в порушення пп. 2.3,10.1, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, застосувавши неправильні прийоми та способи керування автомобілем, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перетинав проїзну частину, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження (а.с.8).

За даним фактом (страховим випадком), 08 грудня 2020 року органами досудового розслідування розпочато кримінальне провадження №0001500 з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, станом на день розгляду даної справи, вина ОСОБА_3 (цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант») у смерті ОСОБА_4 матеріалами справи не встановлена.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

(Наведене узгоджується з позицією Верхового Суду, висловленою 19 грудня 2018 року, справа № 607/5360/16-ц).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, з урахуванням положень наведених вище статей Закону № 1961-IV, оскільки матеріалами справи установлено, що станом на день подання позивачами звернень до ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 31 березня 2020 року, щодо виплати їм страхового відшкодування, вина ОСОБА_10 у спричиненні смерті ОСОБА_4 не була встановлена, то страховик, у відповідності до вимог закону, за наявності на те права, обґрунтовано призупинив розгляд даного питання до набрання законної сили вироком у відповідній кримінальній справі.

З урахуванням наведеного колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення страховика про наявність підстав для зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду, є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок ДТП загинула особа (пішохід), а цивільно-правова відповідальність водія, в силу вимог ст.ст.1166,1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

При цьому, згідно даних з ЄДРСР 12.02.2020 року (після ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення у даній справі) Чугуївським міським судом Харківської області було винесено вирок щодо ОСОБА_3 , яким останнього визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Вирок законної сили, станом на день ухвалення даної постанови, не набрав.

Відтак, з наведеного вбачається, що жодні права позивачів діями (бездіяльністю) відповідача порушені не були, у виплаті страхового відшкодування їм не було відмовлено, така процедура була призупинена, до установлення всіх необхідних обставин.

При цьому, оскільки станом на даний час вирок у кримінальній справі ухвалено, то одразу після набрання таким законної сили та повідомлення про це страховика, відповідні виплати позивачам можуть бути виплачені.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки належних та допустимих доказів порушення прав позивачів неправомірними діями відповідача на момент ухвалення рішення не надано.

Твердження апелянта про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди, а він лише повинен довести факт заподіяння такої та її розмір, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідний факт необхідний саме для наявності підстав виплати страхового відшкодування, оскільки тільки після отримання відповідного вироку страховик матиме відомості про те, що у нього виник обов`язок зі сплати коштів у зв`язку з її (шкодою) завданням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Інші доводи апеляційної скарги також не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Ільків Миколи Миколайовича, - залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2021 року.