ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/211/21 Справа № 185/1908/18 Головуючий у першій інстанції: Головін В.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
13 квітня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого Красвітної Т.П.,
суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі по апеляційним скаргам Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року та на додаткове рішення цього ж суду від 20 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз (Публічного акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз), треті особи: Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області, що є правонаступником Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області, про визнання договорів підряду на виконання робіт недійсними (удаваними правочинами), кваліфікацію правовідносин трудовими, внесення запису до трудової книжки та стягнення сум,
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 06 березня 2020 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Визнано удаваними правочинами договори підряду на виконання робіт б/н від 22.02.2016р., б/н від 1.04.2016р., б/н від 1.05.2016р., б/н від 1.06.2016р., б/н від 1.07.2016р., б/н від 1.08.2016р., б/н від 1.09.2016р., б/н від 30.09.2016, б/н від 1.11.2016р., б/н від 1.12.2016 р. б/н від 27.12.2016р., б/н від 1.02.2017 р. б/н від 28.02.2017р., б/н від 31.03.2017р., б/н 27.04.2017р., б/н від 1.06.2017р., б/н від 27.06.2017р., б/н від 1.08.2017р., б/н від 1.09.2017р., б/н від 29.09.2017р., б/н від 1.11.2017р. Визнано правовідносини, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року трудовими. Зобов`язано ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про оформлення трудових відносин шляхом внесення запису про прийом на роботу на посаду юрисконсульта ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз». Стягнуто з ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати за період з 22.02.2016 року по 15.11.2017 року у розмірі 191719,12 грн., різницю в середній заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2017 року по 05.03.2018 року в розмірі 39748,44 грн. Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 3019,54 грн. Стягнуто з ПАТ «Інститут Южніігіпрогаз» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 13859,09 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 96-104, 158-159 т.4).

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року вирішено допустити негайне виконання рішення в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (а.с. 170-171 т.4).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційні скарги АТ Інститут Южніігіпрогаз задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ Інститут Южніігіпрогаз (ПАТ Інститут Южніігіпрогаз) про визнання договорів підряду на виконання робіт недійсними (удаваними правочинами), кваліфікацію правовідносин трудовими, внесення запису до трудової книжки та стягнення сум відмовлено у повному обсязі.

15 березня 2021 року, що підтверджується відбитком штемпелю поштового відділення на конверті, АТ Інститут Южніігіпрогаз звернулось до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить винести додаткову постанову про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача судових витрат в сумі 55292,74 грн., які складаються з витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в розмірі 24858,17 грн., витрат відповідача на сплату судового збору в сумі 8313,33 грн., понесених ним за подання апеляційної скарги та витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 22121,24 грн. (а.с. 90-108 т. 6).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 4 вказаної вище статті у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення 02.04.2021 року судової повістки з копією заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 за вихідним номером 22662, яке долучене до матеріалів справи. Від представника АТ Інститут Южніігіпрогаз - Тернової В.О. надійшла заява від 13.04.2021 року про розгляд справи без участі відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції при ухваленні нового судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 7 статті).

У частині 8 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18).

Відповідачем при поданні у листопаді 2018 року заяви про перегляд заочного рішення було сплачено 881,00 грн. судового збору у відповідності до вимог Закону України Про судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням від 01.11.2018 року №2377 (а.с. 138 т.2).

Також, АТ Інститут Южніігіпрогаз було сплачено при подачі апеляційної скарги 8313,33 грн. судового збору відповідно до вимог Закону України Про судовий збір, що підтверджується копією квитанції про сплату №30194 від 15.01.2020 року на суму 4528,50 грн. та копією квитанції про сплату №7271 від 30.04.2020 року на суму 3784,83 грн. (а.с. 117, 199 т.4).

Отже, приймаючи до уваги ставки судового збору, які діяли на час подання відповідних процесуальних документів (позовної заяви та апеляційної скарги), АТ Інститут Южніігіпрогаз необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, частково понесені судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, у розмірі 4838,15 грн. за оскарження позовних вимог, що визначені п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір (стягнення заробітної плати та поновлення на роботі), тобто за подання яких позивач звільнений в усіх судових інстанціях. А саме 1057,20 грн. (704,80 грн. х 150%) за оскарження вимоги про внесення запису про прийом на роботу на посаду юрисконсульта ПАТ «Южніігіпрогаз» (поновлення на роботі) та 3780,95 грн. (252063,24 грн. х 1% х 150%) за оскарження вимоги щодо стягнення з відповідача суми заробітної плати.

Інша сума судового збору в розмірі 4356,18 грн., сплачена АТ Інститут Южніігіпрогаз при зверненні із заявою про перегляд заочного рішення в сумі 881,00 грн., за оскарження вимог про визнання недійсними (удаваними правочинами) договорів підряду на виконання робіт (704,80 грн. х 150% = 1057,20 грн.), кваліфікування правовідносин трудовими (704,80 грн. х 150% = 1057,20 грн. = 1057,20 грн.) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (90719,86 грн. х 1% х 150% = 1360,78 грн.) підлягає стягненню з позивача на користь АТ Інститут Южніігіпрогаз, оскільки позивача не звільнено за подачу таких вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Крім того, на підтвердження витрат відповідача на правничу правову допомогу, до матеріалів справи долучено копію свідоцтва ОСОБА_2 про право на заняття адвокатською діяльністю №1606 від 14.01.2004 року (а.с. 5 т. 3, 135 т.4), копію довіреності 23.08.2018 року №12-12/03-7074 (а.с. 134 т. 4), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02.01.2020 року (а.с. 200 т.4), копію договору про надання правової допомоги від 02.01.2020 року №02/01-20-1, укладеного між адвокатом Терновою В.О. та АТ Інститут Южніігіпрогаз (а.с. 201-202 т.4), копію довіреності від 16.03.2020 року №02-02/25-2124 (а.с. 203 т.4).

Згідно копії акту приймання-передачі послуг на професійну правничу допомогу адвоката по справі №185/1908/18, погодженого 02.12.2019 року між адвокатом Терновою В.О. та АТ Інститут Южніігіпрогаз, визначено, зокрема, що вартість послуг адвоката з участі в одному судовому засіданні складає 1500,00 грн. (а.с.64 т.4).

Згідно пунктів 7, 8 вказаного вище акту приймання-передачі послуг на професійну правничу допомогу адвоката від 02.12.2019 року, сторони узгодили, що станом на дату складання цього акту вартість правничої допомоги склала: 10500,00 грн. участь в судових засіданнях 05.04.2019 р., 10.06.2019 р., 05.07.2019 р., 26.07.2019 р., 10.09.2019 р., 21.10.2019 р., 19.11.2019 р.; 7968,68 грн. витрати на проїзд адвоката до суду та/або для ознайомлення зі справою, витрати на листування по справі, інші витрати); 3500,00 грн. (витрати на перебування у відрядженні), а всього 21968,68 грн. Послуги з правничої допомоги надані клієнту належним чином, відповідають умовам домовленості між клієнтом та адвокатом та прийняті клієнтом без будь-яких заперечень (а.с. 64 т.4).

Також, відповідно до пункту 3 додаткової угоди №1 від 06.01.2021 року до договору №02/01-20-1 від 02.01.2020 року про надання правової допомоги, вартість надання правничої допомоги по справі в суді визначається сторонами після ухвалення судом рішення по справі відповідно до акту приймання-передачі послуг за договором, підписаному сторонами (а.с. 93 т.6).

Актом приймання-передачі послуг на професійну правничу допомогу адвоката по справі №185/1908/18, погодженим 13.03.2021 року між адвокатом Терновою В.О. та АТ Інститут Южніігіпрогаз, визначено, зокрема, що вартість послуг адвоката з участі в одному судовому засіданні складає 2000,00 грн. (а.с. 94-95 т.6).

Згідно змісту вказаного вище акту приймання-передачі послуг на професійну правничу допомогу адвоката від 13.03.2021 року, сторони узгодили, що в період з 02.01.2020 року по 13.03.2021 року клієнту надана професійна правнича допомога по справі №185/1908/18 в Дніпровському апеляційному суді, зокрема, вивчення нормативно-правових актів, вивчення судової практики, складання апеляційної скарги, надання юридичних консультацій клієнту по справі, підготовка до участі в судових засіданнях, участь адвоката в судових засіданнях, на зальну суму 22121,24 грн. (а.с. 94-95 т.6).

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони ( ч. 1 ст. 138 ЦПК України).

При визначенні розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Терновою В.О. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме, адвокат Тернова В.О. приймала участь в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції 05.04.2019 року, 05.07.2019 року, 26.07.2019 року, 10.09.2019 року, 21.10.2019 року, 19.11.2019 року, 13.12.2019 року, 22.12.2020 року, 09.02.2021 року, 10.03.2021 року.

При цьому матеріалами справи не підтверджено участь вказаного вище представника в судових засіданнях 10.06.2019 року, 20.10.2020 року та 17.11.2020 року, адже у вказані дні судові засідання не відбулись, що підтверджується довідками суду (а.с. 7 т.4, 32, 61 т.5).

Також адвокатом Терновою В.О. було складено та подано апеляційні скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року та на додаткове рішення цього ж суду від 20 березня 2020 року.

В акті приймання-передачі від 13.03.2021 року наданих клієнту послуг не зазначено витраченого часу, зокрема, щодо вивчення та аналізу повного тексту рішення місцевого суду від 13.12.2019 року, надання юридичних консультацій клієнту після ознайомлення з рішенням, вивчення нормативно-правових актів, вивчення судової практики, вивчення ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, консультації клієнту з цього приводу, юридичні консультації клієнту, пов`язані зі справою 10.04.2020 року, 13.04.2020 року, 20.04.2020 року, 21.04.2020 року, 02.05.2020 року, 22.12.2020 року, 30.12.2020 року, 02.01.2021 року, 03.01.2021 року, 04.01.2021 року, 06.01.2021 року,16.01.2021 року,17.01.2021 року. Тому суд позбавлений можливості перевірити час, який міг би витратити кваліфікований фахівець та погодинну вартість роботи адвоката.

Також, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження витрат адвоката Тернової В.О., що пов`язані з її переїздом до іншого населеного пункту для участі в судовому засіданні, а саме копії проїзних (посадочних) документів з міста Києва до м. Павлограда Дніпропетровської області та м. Дніпро за місцезнаходженням судів першої та апеляційної інстанції (а.с. 65-78 т.4, 96-104 т.6) на загальну суму 12462,91 грн.

Разом з тим, ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, 26 жовтня 2020 року, 27 листопада 2020 року, 22 грудня 2020 року, за клопотанням адвоката Тернової В.О. доручалось забезпечення проведення судових засідань в режимі відеоконференції Солом`янському районному суду м.Києва. Однак, вказаний представник не скористалась правом участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про необгрунтованість та надмірність транспортних витрат.

Згідно копії квитанцій, адвокат Тернова В.О. понесла витрати на поштові відправлення, у зв`язку з розглядом даної справи, на загальну суму 197,00 грн. (а.с. 75-76 т.4).

Виходячи з викладеного, відшкодування ОСОБА_1 понесених АТ Інститут Южніігіпрогаз судових витрат на професійну правничу допомогу не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню на користь відповідача у розмірі 5000,00 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат колегія приймає до уваги, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у звязку з порушенням строку звернення до суду та встановлено правомірність доводів позивача про перебування з відповідачем, який є юридичною особою, у трудових відносинах у спірний період. Викладене також свідчить про наявність підстав для зменшення розміру доведених судових витрат, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Отже, з позивача ОСОБА_1 на користь АТ Інститут Южніігіпрогаз підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 10553,18 грн., які складаються із сплаченого апелянтом судового збору в сумі 4356,18 грн., витрат на правничу правову допомогу в сумі 5000,00 грн., транспортних витрат у розмірі 1000,0 грн. та витрат на відправлення поштової кореспонденції в сумі 197,00 грн.

Колегія звертає також увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Такі висновки відповідають також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №6122131 св 19).

Колегія також звертає увагу, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року позивача було звільнено від від сплати судового збору за подачу позову до суду (а.с. 229-230 т.1). Тому судовий збір щодо вимог позовної заяві, за які позивача не звільнено від сплати положеннями п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, компенсуються за рахунок держави.

Судові витрати ОСОБА_1 , пов`язані з явкою до суду, покладаються на позивача, у відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Отже, наявні підстави для ухвалення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат у даній справі.

Керуючись ст. 259, 268, 270 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Інститут Южніігіпрогаз () судові витрати в сумі 10553 (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 18 коп.

Акціонерному товариству Інститут Южніігіпрогаз (код ) компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, частково понесені судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, у розмірі 4838 (чотири тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 15 коп.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді