ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1710/21 Справа № 208/7365/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Хотей Ас про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2019 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Хотей Ас про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Хотей Ас про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року у справі №208/7365/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу ТОВ «Хотей Ас», 27.06.2018р. позивача прийнято на посаду маркетолога за сумісництвом на 0,5 окладу згідно штатного розкладу.

Згідно наказу ТОВ «Хотей Ас» від 07.10.2019р., позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП.

Згідно висновку експертного дослідження, складеного 28.12.2019р. Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України встановлено, що:

- розмір посадових окладів працівників ТОВ «Хотей Ас», зокрема ОСОБА_1 , нарахованих за період з 01.01.2017р. по 30.11.2019р. не відповідає розмірам посадових окладів, встановлених відповідно до затверджених штатних розписів;

- станом на 07.10.2019р. відсутня заборгованість по заробітній платі ТОВ «Хотей Ас» перед ОСОБА_1 .

Згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст.49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно роз`яснень, наданих у п.20 Постанови Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження існування заборгованості по заробітній платі позивача у розмірі 23 055,19 грн. надано виписку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданої Пенсійним фондом України.

В свою чергу відповідачем, на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі позивача на час звільнення останнього надано висновок експерта, згідно якого, в ході проведення експертного економічного дослідження було встановлено, що, станом на 07.10.2019р. заборгованість відповідача по заробітній платі позивача відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обгрунтованого висновку, що матеріали справи не містять відомостей та відповідних їм доказів, які б давали підстави дійти висновку про те, що, наданий відповідачем висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги, що товариством навмисно і безпідставно було внесено зміни до існуючої кадрової документації відповідача, спотворивши тим самим дані, що в них відображені з метою невиплати апелянту заробітної плати та інших сум, що належать до виплати у день звільнення, а також уникнення відповідальності передбаченої чинним законодавством, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановлених судом першої інстанції обставинам справи.

При цьому, апелянтом не надано суду жодних доказів внесення відповідачем змін до існуючої кадрової документації та спотворення ним даних про виплату заробітної плати.

Твердження апелянта, що висновок експерта спростовуються випискою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданої Пенсійним фондом України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду доказів, що зазначені суми не були перераховані останній та не були нею отриманні.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю.Петешенкова

В.С.Городнича