Справа №: 343/137/19
Провадження №: 6/0343/20/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу №343/137/19 за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2021 року в Долинський районний суд Івано-Франківської області поступила заява ОСОБА_1 , в якій він просить відстрочити виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 в частині стягнення з нього грошових коштів на загальну суму 182104 грн терміном на рік.

Свою заяву обґрунтовує тим, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 позов ОСОБА_2 до нього про поділ спільного майна подружжя задоволено, стягнуто нього на користь ОСОБА_2 140336 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки магазину - кафетерію по АДРЕСА_1 , 16746 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля ВА3 21043, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 1800 гривень грошової компенсації різниці присудженого рухомого майна. Постановою старшого державного виконавця Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тиндик С.Б. від 19.02.2021 відкрито виконавче провадження за вказаним рішенням та зобов`язано його виплатити на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 182104 гривень. На даний час його матеріальне становище вкрай важке і він не в змозі в повній мірі виплатити вказану суму. Відповідні докази з податкового органу надасть під час слухання вказаної заяви по суті. Своїх обов`язків не уникає, матеріально забезпечує утримання та добробут своїх дітей від їх шлюбу. Стягувачка на даний час перебуває на заробітках за межами України (Чехія), тому для неї виконання рішення не є нагальним і терміновим.

Заявник (відповідач) в судове засідання не з`явився, клопотань про його відкладення не заявляв, однак подав заяву, в якій просив для повноти та всебічного розгляду його заяви долучити довідку про його доходи, яка судом задоволена.

Стягувачка (позивачка) та її представник в судове засідання не з`явилися, від останньої надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, в якій вона також просить у задоволенні заяви відмовити та врахувати, що рішення суду є обов`язковим і повинно бути виконане. Виконання рішення є невід`ємною частиною права на справедливий суд, а довготривале невиконання рішення суду набуде форми порушення права на справедливий судовий розгляд справи по суті. У даному випадку відстрочка виконання рішення суду не буде сприяти ефективному поновленню прав позивачки ОСОБА_2 . Сама можливість надання відстрочки виконання рішення суду повинна носити виключний характер і не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для відповідача ОСОБА_1 . Вважає, що заявником не подано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, що утруднюють виконання ним рішення суду, які б давали підстави для відстрочки його виконання, як і не доведено, що в разі відстрочки виконання рішення суду, він зможе добровільно виконати його в даній справі. Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що він належним чином виконує батьківських обов`язок, матеріально забезпечує дітей, а також їх побут, то це не відповідає дійсності. Заявник повинен сплачувати аліменти на сина згідно з рішенням суду. Як повідомила їй позивачка ОСОБА_2 , він сплачує аліменти у мінімальному розмірі нерегулярно, має заборгованість та й взагалі не дбає про побут дітей. Позивачка разом з неповнолітнім сином та повнолітньою дочкою, яка продовжує навчання, вимушена винаймати житло і на даний час діти проживають в орендованій квартирі. Незважаючи на судове рішення про поділ спільного майна, в тому числі житлового будинку, відповідач перешкоджає провести реальний поділ будинку, закрив вхідні двері, ключі утримує, на телефонні дзвінки не відповідає, тобто ускладнює виконання рішення суду у даній справі щодо поділу будинку. Позивачка неодноразово разом з сином приходила до будинку, але зайти в нього не змогла. Слід відмітити, що саме відповідач винен у виникненні спору, в добровільному порядку вирішити питання поділу майна відмовляється. Отже, він протягом тривалого часу користується всім майном, яке належить сторонам, проте позивачка позбавлена можливостей володіти, користуватися належним їй майном. Довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності позивачки та на вільне володіння своєю власністю. ОСОБА_2 змушена була виїхати за кордон на роботу, щоб забезпечити дітей житлом (оплачує оренду квартири), заробити гроші на їх проживання та навчання. Надана відповідачем довідка про доходи ніяк не засвідчує відсутність у нього коштів, а підтверджує факт зайняття ним підприємницькою діяльністю. Зауважує, що сторони однаково перебувають в умовах карантину. Крім того, просить врахувати також інфляційні процеси та обезцінювання гривні, тобто коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ч. 2 ст. 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Перевіривши обґрунтованість заяви, додані до неї докази, всебічно вивчивши обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Судами встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано будинковолодіння АДРЕСА_2 , магазин - кафетерій по АДРЕСА_1 , автомобіль "RENAULT TRAFIC" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль ВАЗ 21043 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя та ухвалено поділити спільно нажите з відповідачем нерухоме та рухоме майно.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та виділено їй, як другому співвласнику, в натурі 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, реальна частка яких становить 50,21%, загальною вартістю 110886 гривень, згідно з першим варіантом розподілу будинковолодіння з відхиленням від ідеальних часток відповідно до висновку №112 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 20 лютого 2020 року.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинковолодіння по АДРЕСА_2 та виділено йому, як першому співвласнику, в натурі 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, реальна частка якої становить 49,79%, загальною вартістю 109960 гривень, згідно з першим варіантом розподілу будинковолодіння з відхиленням від ідеальних часток відповідно до висновку №112 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 20 лютого 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 463 (чотириста шістдесят три) гривні грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в будинковолодінні по АДРЕСА_2 .

Визначено порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004, площею 0,1001 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до частки в будинковолодінні.

Виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на магазин - кафетерій, як на цілий об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 140336 (сто сорок тисяч триста тридцять шість) гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки магазину - кафетерію по АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на автомобіль марки "RENAULT TRAFIC", 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71092 (сімдесят одну тисячу дев`яносто дві) гривні грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки "RENAULT TRAFIC", 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на автомобіль ВА3 21043, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16746 (шістнадцять тисяч сімсот сорок шість) гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля ВА3 21043, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_2 та визнати за нею право особистої власності на таке майно: морозильну камеру вартістю 2500 гривень, бойлер вартістю 1500 гривень, ванну вартістю 1500 гривень, електронасос вартістю 1000 гривень, диван вартістю 4000 гривень, набір меблів для кухні вартістю 3000 гривень, електричну плиту "Gorenje" вартістю 4000 гривень, шафу двохдверну вартістю 2000 гривень, стіл кухонний вартістю 500 гривень, розкладне крісло вартістю 2000 гривень, шафу кутову з тумбою вартістю 3000 гривень, стіл письмовий вартістю 500 гривень, телевізор "Samsung" вартістю 6000 гривень, тумбу під телевізор вартістю 500 гривень, диван вартістю 4000 гривень, всього на суму 36000 гривень.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 та визнати за ним право особистої власності на таке майно: набір меблів для прихожої вартістю 3500 гривень, мікрохвильову піч "Samsung" вартістю 1000 гривень, холодильник "NORD" вартістю 2000 гривень, кавоварку вартістю 500 гривень, пральну машину "Indezit" вартістю 5000 гривень, розкладне крісло вартістю 2000 гривень, телевізор "LG" вартістю 1000 гривень, шафу чотирьохдверну вартістю 4000 гривень, комод вартістю 1000 гривень, стіл розкладний вартістю 1000 гривень, набір меблів (стінку) вартістю 10000 гривень, диван вартістю 5000 гривень, крісла м`які в кількості 6 штук, загальною вартістю 3600 гривень, всього на суму 39600 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1800 (одну тисячу вісімсот) гривень грошової компенсації різниці присудженого рухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 23222 (двадцять три тисячі двісті двадцять дві) гривні 80 копійок, що включають сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3860 гривень, витрати за проведення експертиз в розмірі 14287 гривень та 175,80 гривень, витрати, пов`язані із залученням спеціаліста по геодезії та складенню кадастрового плану в розмірі 1900 гривень, витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 гривень (т.2 а.с. 6-15).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.12.2020 у справі №343/137/19, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 залишено без змін (т.2 а.с.50, 51-59).

Отже, рішення від 24 вересня 2020 року, яке заявник просить відстрочити, набрало законної сили 28 грудня 2020 року.

19 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тиндик С.Б. відкрито виконавче провадження №64556163 на підставі виконавчого листа Долинського районного суду Івано-Франківської області №343/137/19 від 22.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 182101 грн (т.2 а.с.76).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, що містяться в довідці №27361 від 08.04.2021, виданій Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 , останній за період перший квартал 2020 року - третій квартал 2020 року здійснював підприємницьку діяльність, крім того, в третьому кварталі перебував на обліку у Івано-Франківському обласному центрі зайнятості та отримав державну соціальну матеріальну допомогу у розмірі 5242,90 гривень, а у четвертому кварталі 2020 року продовжив підприємницьку діяльність. Інформацію надано станом на 02.04.2021 (т. 2 а.с.86). Однак, встановити розмір доходу ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності у вказаний період з долучених відомостей не представляється можливим.

Будь-яких інших доказів про своє матеріальне становище заявник на обгрунтування поданої заяви не долучив.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як визначено ч.ч. 1, 5 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяви щодо відстрочку виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, зі змісту вказаних вище норм слідує, що відстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках та за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 (справа № 2-54/08) при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій статус суддів»).

Крім цього, у своїй постанові від 09.11.2016 у справі № 914/1488/15 Вищий господарський суд України вказав, що в основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суди повинні врахувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання. З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання розстрочки виконання рішення суду, випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

А в постанові від 14.12.2013 у справі №922/796/15 Вищий господарський суд України зауважив, що перелік "обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення" у національному законодавстві є доволі нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки (розстрочки) виконання остаточного рішення у законі відсутнє. Відповідно, суд, який приймав рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для надання відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій. У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду країни від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" , № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43). Вищий господарський суд України вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Наведені заявником підстави для відстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочки виконання судового рішення. Фактичні обставини, на які він посилається, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв`язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі. Та й його твердження про складне фінансове становище, що спричинене тяжкою економічною ситуацією в країні, не може бути прийнято до уваги, оскільки тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Крім того, ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про відстрочку виконання рішення на максимальний строк - 1 рік, не наводить жодних обгрунтувань, що у вказаний строк він зможе дане рішення виконати повністю.

Відтак суд, дослідивши всі доводи заявника, перевіривши надані докази в сукупності, беручи до уваги, що за рішенням суду саме ОСОБА_1 виділено та визнати за ним право власності на магазин - кафетерій, як на цілий об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , що дає можливість йому здійснювати господарську діяльність та отримувати дохід, дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 260, 263, 353, 435 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року у справі 343/137/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний зміст ухвали складено та підписано 14 квітня 2021 року.

Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич