ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2366/20
Провадження №2/477/302/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої-судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Дячок Л.С.,

за участю відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх його доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка стягується за окремими рішеннями суду на кожну з відповідачок окремо, на 1/6 частину усіх його доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з вересня 2020 року він перебуває на обліку як безробітній та отримує допомогу по безробіттю, нерухомого майна у власності, окрім земельної ділянки площею 1.5 га для ведення особистого селянського господарства, та транспортних засобів не має, в зв`язку з чим не має можливості сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 1 / 2 частини доходів. Натомість, обидві відповідачки мають постійне місце роботи та заробіток, достатній для утримання дітей.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі зважаючи на його необгрунтованість та безпідставність. Зазначила, що позивач не надає коштів на утримання дитини, будучи молодою людиною працездатного віку не здійснює заходів з офіційного працевлаштування, у той час як вона самостійно не взмозі забезпечити зростаючі потреби дитини.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заперечення на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, у тому числі і обов`язок щодо їх утримання. Натомість, позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх сина за період з 09.12.2019 року по 01.01.2021 року у сумі 42371,91 грн. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.77).

Відповідач ОСОБА_1 просила у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що вона, маючи вищу освіту, працює у сільській раді, щоб мати можливість утримувати дитину. Натомість позивач не приймає заходів до працевлаштування.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно.

У зв`язку з належним повідомлення відповідача ОСОБА_3 про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від неї заяви про відкладення судового засідання, таке проведено за її відсутності.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

За рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 липня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 07 червня 2016 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.28-29). 17.10.2016 року на підставі зазначеного рішення Березанським РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрите виконавче провадження №56649641 (а.с.12)

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Судовим наказом Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, починаючи з 09.12.2019 року у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.16) 11.02.2020 року Миколаївським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі зазначеного судового наказу відкрито виконавче провадження №61225054 (а.с.17 зворотній бік).

Відповідно до довідки №466 від 11.09.2020 року, виданої Березанською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості, ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний з 07 вересня 2020 року (а.с.21). Його дохід за період з 07.09.2020 року по 30.11.2020 року склав 13583.24 грн. (а.с.22).

Щорічний дохід позивача від оренди Фермерським господарством «Ольга 2008» земельної ділянки площею 1,5 га, належної ОСОБА_2 на праві приватної власності, складає 1492.21 грн. (а.с.82).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Виходячи з вищенаведеного, позивач повиннен довести неспроможність сплачувати щомісячно аліменти на утримання його дітей у розмірах, визначених рішеннями судів, у зв`язку зі зміною його матеріального або сімейного стану, погіршенням стану здоров`я.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання двох його дітей послався на погіршення його матеріального стану у зв`язку з безробіттям, та як наслідок неможливість сплачувати аліменти, у розмірі, що становить 1 /2 його доходів. Посилань щодо зміни сімейного стану, погіршення здоров`я позивача та доказів цього позовна заява та матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 464/3480/17-ц .

Таким чином, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б давали суду правові підстави для висновку про наявність обставин, які об`єктивно свідчать про неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання його дітей у розмірі, встановленому рішеннями судів.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В даному випадку зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дітей позивача.

Крім того, у разі зменшення розміру аліментів, що стягуються з батька, надмірний тягар щодо утримання дітей буде покладено на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання його дітей у розмірах, визначених рішеннями судів, та відсутності підстав для зменшення їх розміру, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.04.2021 року.

Суддя Л.М.Семенова