ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/526/21 Справа № 199/4994/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про встановлення порядку виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , Управління служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в м.Дніпрі ради,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року до суду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про встановлення порядку виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року заяву Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про встановлення порядку виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року - задоволено. Встановлено порядок виконання рішення шляхом реалізації (продажу) на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження (ВП № 59166910), 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 102,1 кв.м., житловою 53,9 кв.м.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про встановлення порядку виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради, з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 04.04.2018 року у розмірі 312000,00 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору 3472,40 грн., а всього 315472,40 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання.

21.05.2019 року Приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка отримана боржником. У той же день були винесені постанови про арешт майна боржника, в тому числі накладено арешт на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , які належать боржнику.

Встановлено, що боржник добровільно рішення суду не виконав, коштів на рахунках, інших доходів, а також рухомого майна у власності не має, що підтверджується відповідними запитами приватного виконавця.

24.09.2019 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано будинок АДРЕСА_1 загальною площею 102,1 кв.м., житловою 53,9 кв.м.

Згідно довідки № 11214 від 12 червня 2019 року про склад сім`ї та зареєстрованих осіб у будинку АДРЕСА_1 , у будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , 1975 р.н; ОСОБА_3 , 1974 р.н.; син - ОСОБА_4 , 1996 р.н.; син - ОСОБА_5 , 2008 р.н.

Приватний виконавець звернувся до органу опіки та піклування про отримання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина. Проте, орган опіки та піклування надав листа приватному виконавцю, згідно якого чинним законодавством передбачено порядок надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким має дитина, лише за зверненням батьків або опікунів чи піклувальників дитини. Порядок надання дозволу органом опіки та піклування дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина, чинним законодавством не передбачено.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги відсутність механізму передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, відсутність іншого майна або грошових коштів у боржника ОСОБА_1 , принцип обов`язковості виконання рішення суду, а також ту обставину, що реалізація 1/2 частини житлової будинку АДРЕСА_1 в рамках виконання рішення суду не позбавить малолітню дитину права користування даним житловим будинком, оскільки Ѕ частина цього ж будинку належить матері неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до статті 18 Закону України Про охорону дитинства діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до пункту 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

За таких обставин, для реалізації нерухомого майна, приватний виконавець мав попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування.

Оскільки, орган опіки та піклування дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина, не надав, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що приватний виконавець не позбавлений можливості продовжувати виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що нормами діючого законодавства не передбачено обов`язок приватного виконавця отримувати у органу опіки та піклування дозволу для примусової реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина, оскільки чинним законодавством передбачено лише порядок надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким має дитина, лише за зверненням батьків або опікунів чи піклувальників дитини, не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими вимогами Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Крім того, суд не врахував те, що примусова реалізація нерухомого майна не є правочином, а є одним з етапів примусового виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі № 761/15667/15-ц та в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі № 755/10564/18.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали, що в розумінні положень ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про встановлення порядку виконання рішення та відмови у задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про встановлення порядку виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про встановлення порядку виконання рішення - скасувати.

В задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про встановлення порядку виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова