ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3672/21 Справа № 216/2667/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Мазурчак В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/2667/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року, яке ухвалене суддею Мазурчаком В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 28 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №570-пк-2007, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 120 000 доларів США, а остання зобов`язалася кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти у розмірі 14,5% річних, з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором банком було укладено Договір поруки №570/1-пп02007 від 28.09.2007 року з ОСОБА_1 та Договір поруки №570/2-пп-2007 від 28.09.2007 року з ОСОБА_3 . Відповідно до умов договорів поруки відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. У відповідності до договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у вище вказаному Кредитному договорі.

Всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_2 не здійснює своєчасну сплату платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за кредитом та рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2010 року, у справі №2-229/2010, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто солідарно заборгованість за Кредитним договором № 570-пк-2007 від 28 вересня 2007 року.

Посилаючись на те, що рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за Кредитним договором № 570-пк-2007 від 28 вересня 2007 року за період з 08 липня 2009 року по 07 квітня 2015 року, у розмірі 12 418 393,06 грн., із яких: 43050,55 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 2337862,53 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 606,00 грн. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 40602,00 грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії: 9996271,98 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 12418393,06 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неврахування того, що заборгованість за Кредитним договором №570-пк-2007 від 28 вересня 2007 року вже стягнута судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому Банк не має права заявляти вимоги щодо стягнення заборгованості за цим Кредитом.

При цьому, відповідач наголошує й на тому, що порука є припиненою у зв`язку із збільшенням відповідальності поручителя, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1 , як поручителя.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 наголошує на тому, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи та про оскаржуване рішення суду дізнався лише у 2020 році.

До початку розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузьменка М.В.. який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягуючи з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею ОСОБА_2 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та наявність у зв`язку з цим у позивача права вимагати від позичальника повернення заборгованості за кредитним договором достроково. При цьому, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки Банком підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява з додатками та судові повістки про призначення судових засідань не були вручені відповідачу ОСОБА_1 та повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Як слідує з матеріалів справи, 28 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №570-пк-2007, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 120 000 доларів США, а остання зобов`язалася кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти у розмірі 14,5% річних, з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором банком було укладено Договір поруки №570/1-пп02007 від 28.09.2007 року з ОСОБА_1 та Договір поруки №570/2-пп-2007 від 28.09.2007 року з ОСОБА_3 .

Всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_2 не здійснювала своєчасну сплату платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, й станом на 27 березня 2009 року, утворилась заборгованість у розмірі 1 158,82 долари США, у зв`язку з чим Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», було направлено вимогу до боржниці ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 124 343,54 долари США, у порядку п. 9 Кредитного договору №570-пк-2007 від 28 вересня 2007 року (т. 1 а.с. 43, 44, 45).

Вимоги Банку залишені без реагування, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2010 року, у справі №2-229/2010, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягнуто солідарно заборгованість за Кредитним договором № 570-пк-2007 від 28 липня 2007 року в сумі 1 118 410,38 грн. (т. 1 а.с. 63).

Отже, АТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», використавши право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів та неустойки за порушення умов договору, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому його право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Оскільки, згідно ст. 554 ЦК України, поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, то відсутні правові підстави й для стягнення такої заборгованості й з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 36), а тому розподіл судових витрат здійснюється у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів стягує з ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 5 481,00 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 5 481 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: