Провадження № 22-ц/811/2868/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудований індивідуальний гараж,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на самочинно збудований індивідуальний гараж, розміром 4,18м х 6,18м, загальною площею 37 кв.м. (18,5 кв.м. підвал, 18,5 кв.м. гараж), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської радивід 28.01.2000 року №84 та розпорядження від 24.11.2009 року №779 їй надано дозвіл на будівництво цегляного гаража, розміром 5,60м х 4,20м, на АДРЕСА_1 , будівництво якого було завершено у 2006 році, але оскільки будівельні роботи розпочаті нею без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові на їх проведення, тому будівництво гаража характеризується як самочинне.

Зазначає, що в подальшому, ухвалою Львівської міської радивід 08.11.2018 року затверджено проект землеустрою про відведення їй земельної ділянки під уже збудований гараж та передано земельну ділянку, площею 0,0026 га, у приватну власність для обслуговування гаража.

Звертає увагу, що згідно технічного висновку про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій будівлі гаражу на відповідність Державним стандартам, будівельним нормам і правилам від 28.11.2019 року №01/11, виготовленого ЛКП «Архітектурно-будівельний нагляд», збудований нею цегляний гараж відповідає нормам ДБН В.1.2-2-2006, прав та інтересів інших осіб будівництвом спірного гаража не порушено, а тому просить в судовому порядку визнати на нього право власності на підставі частини третьої статті 376 ЦК України.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо узаконення самочинно збудованого нею гаража в позасудовому порядку, оскільки пункт 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» стосується індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, а також господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення.

Апелянт зазначає, що вказана норма Закону не може бути застосована до спірного гаража, оскільки він не збудований на присадибній земельній ділянці, а розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, яку надано їй у власність для обслуговування гаража з кодом КВЦПЗ 02.05, однак, суд не врахував специфіки цільового призначення земельної ділянки.

Просить урахувати, що на законодавчому рівні не врегульовано механізму прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаража, який знаходиться не на присадибній земельній ділянці, а тому вона і звернулась до суду із вказаним позовом про визнання права власності на гараж у судовому порядку.

Також зазначає, що неодноразово зверталась до компетентних органів для вирішення питання про прийняття гаража в експлуатацію і наголошувала про це в судових засіданнях, однак, копій звернень та відповідей на них не долучила до позовної заяви, оскільки розуміла специфіку відмінностей цільового призначення переданої їй у власність земельної ділянки.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім позивача, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України, за приписами частини другої якої, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 , про що вона сама зазначає у своїх заявах.

Предметом спору є цегляний гараж, збудований зблокованим способом з іншими гаражами, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16, 29).

28.07.2000 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської радивидала розпорядження №842 (а.с.9), згідно з яким гр. ОСОБА_2 , інваліду ІІ групи, надано дозвіл на встановлення металевого збірно-розбірного гаража, розміром 4,00м х 6,00м, біля будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому, 24.11.2009 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської радивидала розпорядження №779 про внесення змін в розпорядження №84 від 28.01.2000 року «Про встановлення тимчасового збірно-розбірного металевого гаража на АДРЕСА_1 », згідно з яким, пункт 2 розпорядження №84 викладено в новій редакції, а саме: дозволено гр. ОСОБА_1 збудувати цегляний гараж розміром 5,60м х 4,20м на АДРЕСА_1 та здати його в експлуатацію в установленому порядку (а.с.10).

Вказане розпорядження видане районною адміністрацією на виконання постанови Личаківського районного суду м.Львова від 01.11.2006 року, про що зазначено в самому розпорядженні.

Згідно з технічним паспортом на гараж (а.с.12, 14-18), рік перебудови гаража по АДРЕСА_3 ) 2006 рік.

Право власності на спірний гараж в позасудовому порядку не оформлялось.

Згідно технічних висновків від 28.11.2019 року №01/11 (а.с.19-32), при обстежені гаража порушень норм ДБН В.1.2-2-2006 «Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів» не виявлено. Технічний стан всіх конструкцій задовільний. Зношення конструкцій від 0 до 2,5%.

Ухвалою Львівської міської ради №4196 від 08.11.2018 року затверджено гр. ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки, площею 0,0026га, на АДРЕСА_1 у власність для обслуговування гаража за рахунок земель житлової та громадської забудови (а.с.91).

28.11.2019 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказану вище земельну ділянку (а.с.11).

Отже, позивач ОСОБА_1 одержала дозвіл на будівництво цегляного гаража і зобов`язана була, згідно з розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради№779 від 24.11.2009 року, здати його в експлуатацію в установленому законом порядку, однак, цього не зробила і доказів на підтвердження своєчасного звернення до компетентних органів для виконання розпорядження в частині прийняття до експлуатації спірного гаража не надала.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно технічного паспорту на гараж, його будівництво (перебудова) завершено у 2006 році, що підтверджує й сама позивач, відтак, розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради№779 від 24.11.2009 року про дозвіл на будівництво видавалось позивачу вже після завершення будівництва спірного гаража, відтак, саме цим розпорядженням фактично узаконено самочинно збудований позивачем гараж.

Також необхідно зазначити, що вказане розпорядження районною адміністрацією видавалось на виконання судового рішення постанови Личаківського районного суду м.Львова від 01.11.2006 року, однак, позивач про цю обставину навіть не вказувала ні в позовній заяві, ні у своїх зверненнях до компетентних органів, на відповіді яких вона посилається в апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим та відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів не враховує долучених до апеляційної скарги позивача письмових доказів на підтвердження факту неможливості узаконення спірного гаража в позасудовому порядку.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для визнання права власності на спірний гараж у судовому порядку на підставі статті 376 ЦК України, як просить позивач у своєму позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, про безпідставність заявленого позову, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.