Головуючий у 1-й інстанції Шевченко О.А.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Грішко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шевченко О.А., повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визначення частки в спільній сумісній власності подружжя та стягнення компенсації її вартості,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , з яким вона перебувала у шлюбі з липня 2011 року, розірваного за рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.01.2019.

В обгрунтування заявлених вимог посилалася на придбання у період шлюбу між сторонами у 2013 році за спільні кошти автомобіля Hyundai Elantra колір сірий, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача. Як в період шлюбу, так і після його розірвання автомобілем користується виключно відповідач, у зв`язку з чим доступ до нього у позивачки відсутній. Після розірвання шлюбних відносин, відповідач у порушення вимог Сімейного Кодексу України без отримання її згоди формально продав зазначений автомобіль своїй матері - ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 15.05.2018. На теперішній час, незважаючи на зміну власника, автомобілем постійно користується відповідач. Дії відповідача щодо продажу автомобіля, що є спільною сумісною власністю майна подружжя, спрямовані на приховання рухомого майна, яке підлягає розподілу в установленому законом порядку.

Просила стягнути на її користь ? частку вартості спірного автомобіля, встановши таку вартість шляхом проведення відповідної судової експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Hyundai Elantra, колір сірий, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , визначену на момент його продажу 15.05.2018 року, в розмірі 146165грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40грн.

Задовольняючи позов, суд керувався ст.ст. 69-71 СК України, ст. 372 ЦК України та дійшов висновку, що автомобіль Hyundai Elantra колір сірий, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , був набутий позивачем та відповідачем під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є їхньою спільною сумісною власностю. Оскільки відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача, то позивачка вправі отримати грошову компенсацію 1/2 частки вартості відчуженого одноособово відповідачем спірного транспортного засобу, встановлену експертним шляхом за дійсною його вартістю на дату продажу. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції позивачки у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга (а.с. 104-106) вмотивована наступними обставинами.

При винесенні рішення, судом зазначено транспортний засіб, що не є предметом спору - номерний знак спірного автомобіля НОМЕР_1 , а в рішенні НОМЕР_3 .

У 2013 році подружжя вирішило придбати новий транспортний засіб Hyundai Elantra шляхом продажу автомобіля Chevrolet Lacetti та за допомогою взяття грошових коштів у борг, шляхом оформлення розписки. Відповідач отримав у борг грошову суму 10640доларів США, що еквівалентно 85000грн. У випадку неповернення коштів ОСОБА_1 повинен переоформити право власності на транспортний засіб. Про взяття грошей в борг на придбання нового авто позивачка була обізнана та надала свою згоду, бо автомобіль було придбано в інтересах сім`ї. До часу, зазначеного у розписці гроші повернути не було можливості, тому виникло питання переоформлення транспортного засобу, згідно взятих зобов`язань, з цього приводу в сім`ї почались конфлікти, позивачка тимчасово переїхала до квартири родичів.

За згодою позивачки, за допомогою договору купівлі-продажу транспортного засобу Hyundai Elantra, відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та переоформив автомобіль на ОСОБА_3 , що стало приводом для розірвання шлюбу. Відчуження транспортного засобу було здійснено в інтересах сім`ї без приховування зі згоди дружини, насамперед щоб не створювати і не покладати обов`язки щодо повернення боргу на позивачку.

Суд не оцінив в сукупності представлені докази, зокрема, не зміг дійти висновку про придбання 01.10.2013 автомобіля Hyundai Elantra за гроші, виручені відповідачем від продажу в той же день 01.10.2013 свого власного, придбаного 26.10.2010 за рік до шлюбу автомобіля Chevrolet Lacetti. За правилами ст. 57 СК України спірний автомобіль є об`єктом приватної власності відповідача.

Інформація що відповідач користується спірним автомобілем недостовірна і не підтверджена жодним доказом. Автомобіль знаходиться в користуванні іншої особи - ОСОБА_4 .

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с. 136-139) підтримує законність і обґрунтованість судового рішення, наголошуючи на необґрунтованості і не доведеності доводів скарги.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається за участю відповідача ОСОБА_1 і його представника - адвоката Єрмолової В.М., які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , який заперечував проти вимог скарги, а також у відсутність повідомленої належним чином про дату і час розгляду справи позивачки ОСОБА_2 , неявка якої в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 23.07.2011 (а.с. 14).

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.01.2019. Рішення набуло чинності 19.02.2019 (а.с. 13).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №14/12 від 17.12.2019 середня ринкова вартість автомобіля Hyundai Elantra, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату оцінки 15.05.2018 року, становить 292330грн (а.с. 44).

Відповідно до відомостей, наданих Регіональним сервісним центром МВС в Донецькій області щодо реєстраційних операцій з транспортним засобом Hyundai Elantra 1591 (2013), колір сірий, номер кузова НОМЕР_4 , держномер НОМЕР_1 , довідок-рахунків: 05.10.2013 автомобіль придбано в торгівельній організації ОСОБА_1 за 165400грн; 15.05.2018 автомобіль відчужений ОСОБА_1 за ціною 258048,38грн і перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу від 15.05.2018 - ОСОБА_3 (а.с. 53-56, 82-83, 92).

За інформацією, наданою Регіональним сервісним центром МВС в Донецькій області, у період з 26.10.2010 по 01.10.2013 автомобіль Chevrolet Lacetti був зареєстрований за громадянином ОСОБА_1 , а 26.11.2013 переоформлений на іншу особу на підставі довідки-рахунку ААВ №187411 від 01.10.2013, згідно якої вартість автомобіля становить 80000грн (а.с. 89).

Згідно тексту розписки від 23.09.2013: ОСОБА_1 підтвердив, що він отримав від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10640 доларів США, що відповідає 85000грн. Зазначену суму в розмірі 10640 доларів США ОСОБА_1 зобов`язався повернути до 10.05.2018. У випадку неповернення зазначених коштів, ОСОБА_1 зобов`язаний оформити право власності на автомобіль Hyundai Elantra на ОСОБА_3 . Розписка складена зі згоди дружини ОСОБА_2 в присутності свідка ОСОБА_4 (а.с. 94).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Позивачка просила суд провести поділ спільного майна подружжя, в тому числі і на підставі ст. 364 ЦК України, тобто з присудженням їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Положення ст. 60 СК України і ч. 3 ст. 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та від 27 травня 2020 року у справі № 758/6805/17.

Змістом апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , позовною заявою ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ([ …З 2017 року cторони разом не живуть, фактично сімейні стосунки припинені…] - а.с.13), актом про фактичне місце проживання позивачки у батьків з лютого 2018 року (а.с. 18) підтверджено вчинення відповідачем відчуження придбаного у період шлюбу автомобіля Hyundai Elantra на користь своєї матері ОСОБА_3 в період, коли позивачка проживала окремо у своїх родичів і не вела спільного господарства і бюджету із відповідачем.

І, ухвалюючи рішення, суд врахував, що автомобіль Hyundai Elantra, що придбаний у період шлюбу подружжям ОСОБА_1 , був відчужений ОСОБА_1 без згоди дружини ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2 , відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність фактажно-правових підстав для розв`язання майнового спору між подружжям щодо спільно набутого майна шляхом стягнення на користь дружини ОСОБА_2 з чоловіка ОСОБА_1 ? частки вартості спірного автомобіля, зведеної експертним шляхом у процесуальний спосіб.

Оскільки в межах даної справи відповідачем не заявлялись вимоги про визнання автомобіля Hyundai Elantra MD 1.6 об`єктом особистої приватної власності, таких позовів не заявлено і до інших судів, то в даній справі суд першої інстанції правильно виходив із принципу презумпції спільності майна подружжя.

Самі по собі рахунки-фактури про продаж автомобіля Chevrolet Lacetti і придбання автомобіля Hyundai Elantra MD 1.6, датовані одним днем (01.10.2013), на чому акцентує увагу в апеляційній скарзі відповідач, не свідчать про вкладення саме ним одноособово у придбання нового транспортного засобу власних коштів.

Доказів про згоду на взяття 23.09.2013 грошової позики у матері відповідача ОСОБА_3 в обмін на переоформлення автомобіля на випадок неповернення боргу, тобто створення для подружжя спільного обов`язку з повернення цієї суми позики, судовим розглядом не здобуто, письмової згоди ОСОБА_2 не представлено. Відтак, доводи апеляційної скарги в даній частині є не доведеними.

Апеляційний суд враховує при цьому протирічливість позиції відповідача у апеляційній скарзі, коли: з одного боку, він вказує на те, що відчуження ним 15.05.2018 автомобіля Hyundai Elantra MD 1.6 своїй матері - ОСОБА_3 стало приводом для розірвання шлюбу із позивачкою, що свідчить, як впевнюється колегія суддів і що правильно врахував суд першої інстанції, про незгоду ОСОБА_1 про продаж цього спільного рухомого майна подружжя; а з іншого боку, відповідач наголошує на згоді позивачки на відчуження цього майна, до чого суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично, бо така заява відповідача не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи, в тому числі на стадії апеляційного перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створено для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен був подати всі свої докази разом з першою заявою по суті справи (відзив на позовну заяву) та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Проте, як з`ясовано, відповідачем не подавався відзив на позовну заяву та про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення (показання свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , про що заявлено лише в апеляційній скарзі), про які не було заявлено під час розгляд справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не повідомляв після відкриття провадження у справі 11.11.2019 (а.с. 25) ані в своїх заявах про відкладення розгляду справи від 10.12.2019, 07.02.2020, 06.05.2020, від 23.11.2020 (а.с. 28, 58, 67, 75), ані в своєму клопотанні про розгляд справи у його відсутність із запереченнями проти позову від 10.12.2020 (а.с. 86).

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа із забезпеченням права сторін на справедливий судовий розгляд вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії.

Тому, заявлені ОСОБА_1 поза межами процесуальної стадії надання доказів в суді першої інстанції вимоги про виклик у якості свідків двох осіб для підтвердження згоди ОСОБА_2 на оформлення договору позики і згоди на переоформлення спірного автомобіля на мати відповідача - не підлягають задоволенню за недоведенням поважності причин пропуску унормованого процесуальним законом строку надання доказів.

Зазначення в судовому рішенні номерного знаку автомобіля Hyundai Elantra як НОМЕР_2 замість правильного визначення АН9451НЕ (з помилково визначеною однією цифрою) не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, а є підставою для ініціювання сторонами або судом питання про виправлення описки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено. Порушень норм процесуального або матеріального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

О.М.Пономарьова

Т.Б.Ткаченко