Справа № 304/577/19 Провадження № 2/304/13/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2021 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Чепурнова В. О.,
з участю секретаря судового засідання - Гавій Л.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/577/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,
відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 24 березня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 квітня 2021 року.
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.05.2016 року за позивачем в порядку спадкування за померлим гр. ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На іншу 1/2 частину будинку за даною адресою видано свідоцтво про право на спадщину відповідачу ОСОБА_2 . Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на землю від 07.04.2008 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачу було відмовлено в зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу - Акту на право власності на землю, що підтверджується відмовою завідувача Перечинської державної нотаріальної контори від 12.02.2019 року та оголошенням про втрату Акту на право власності на землю в газеті «Закарпатська правда» № 8 за 7-13 березня 2015 року. Разом з відмовою державним нотаріусом роз`яснено про необхідність визнання права власності на земельну ділянку в судовому порядку. На підставі вищенаведеного просить суд визнати за ним в порядку спадкування право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні правонаступник позивача - його донька ОСОБА_1 позов підтримала та просила суд визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце повідомлялася належним чином, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи.
У даній цивільній справі судом були проведені наступні процесуальні дії:
- ухвала суду від 22.10.2019 року про зупинення провадження у справі до залучення правонаступника позивача ОСОБА_3 (а. с. 109-110);
- ухвала суду від 17.03.2021 року про поновлення провадження в даній справі у зв`язку із вступом у справу правонаступника - дочки померлого позивача ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 4).
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.05.2016 року за позивачем ОСОБА_3 в порядку спадкування за померлим ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/2 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5). На іншу 1/2 частину будинку за даною адресою видано свідоцтво про право на спадщину відповідачу ОСОБА_2 . Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 4, 8). Разом з тим, померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на землю від 07.04.2008 року (а. с. 9). У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачу було відмовлено в зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу - Акту на право власності на землю, що підтверджується відмовою завідувача Перечинської державної нотаріальної контори від 12.02.2019 року (а. с. 6) та оголошенням про втрату акту на право власності на землю в газеті «Закарпатська правда» № 8 за 7-13 березня 2015 року (а. с. 10). Разом з відмовою державним нотаріусом роз`яснено про необхідність визнання права власності на земельну ділянку в судовому порядку. На підставі вищенаведеного просить суд визнати за ним в порядку спадкування право спільної часткової власності на ? частку земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.09.2019 року (а. с. 108). У зв`язку з цим провадження у справі було зупинено ухвалою суду від 22.10.2019 року до залучення правонаступника позивача ОСОБА_3 (а. с. 109-110). Ухвалою суду від 17.03.2021 року провадження в даній справі було поновлено у зв`язку із вступом у справу правонаступника - дочки померлого позивача ОСОБА_1 , яка згідно довідки приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу Парамонова В.П. єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 (а. с. 128).
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 проживав разом із своєю донькою ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину (а. с. 54) та копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 (а. с. 49). Також встановлено,що позивачем втрачено правовстановлюючий документ на належну йому земельну ділянку, що в свою чергу унеможливлює реалізацію правонаступником права на спадкування за первісним позивачем (а. с. 6).
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки ОСОБА_1 будучи спадкоємцем за законом прийняла спадщину за батьком, оскільки постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950 р.) передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже враховуючи те, що позивачка як правонаступник протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 13.04.2011 «Про дотримання правових позицій при перегляді судових рішень судами касаційної інстанції» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними показами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно постанови ВСУ у справі № 6-222цс14 від 28.01.2015, справі № 6-253цс16 від 13.04.2016 зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Як вбачається з технічного паспорту на будинок за адресою АДРЕСА_1 вартість заміщення об`єкту нерухомого майна складає 512 971 грн, відповідно вартість 1/2 спірної земельної ділянки не може перевищувати 256 485,5 грн. З огляду на вищевикладене, позивач визначає ціну позову в сумі 256 485,5 грн (а. с. 79-84).
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.
Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю І групи, що підтверджується пенсійним посвідченням позивача ОСОБА_5 (а. с. 7), відтак судові витрати слід віднести на користь держави.
Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися.
Керуючись ст. 328, 331, 377, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,07 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Мартинов Георгій Костянтинович; місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий: Чепурнов В. О.