Справа № 487/5839/20
Провадження № 2/487/659/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з рухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з рухомого майна - автомобіля «Chevrolet Camaro», 1994 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), автомобіля марки «Mitsubisi Outlender», 2007 року випуску (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), належних останньому на праві власності та на які було накладено арешт держаним виконавцем Заводського ВДВС в рамках виконавчого провадження №47476986 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 12.03.2015, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва грошових коштів у розмірі 718,90 грн. Виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження №47476986 знищено, у зв`язку із закінченням терміну його зберігання. 14.05.2020 позивачем на виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.03.2015, сплачено грошову суму в розмірі 989,89 грн., тобто рішення виконано в повному обсязі.

Ухвалою від 10.112020 відкрите провадження у справі.

Представник відповідача 16.12.2020 надав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст.. 255 ч.1 п.1 ЦПК України, аналогічне клопотання надійшло до суду 31.12.2020, посилаючись на постанови Верховного Суду з аналогічних правовідносин, оскільки арешт на спірні автомобілі було накладено у зв`язку із здійсненням виконавчого провадження №47476986, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 12.03.2015, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва грошових коштів у розмірі 718,90 грн. Враховуючи вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК України та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та те, що ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження, вимоги якого про зняття арешту з майна розглядаються в порядку, передбаченому розділом VII. Отже, заявлені вимоги позивача не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні та йому надано право оскаржити рішення державного виконавця про накладення арешту, шляхом звернення до суду зі скаргою.

08.04.2021 представник позивача надала до суду заяву, в якій просила вирішити клопотання про закриття провадження у справі за її відсутності та проти задоволення клопотання заперечувала посилаючись на те, що арешт на майно позивача перешкоджає останньому у здійсненні права власності гарантованих Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавче провадження, де позивач був боржником знищено, тому державний виконавець не має можливості зняття накладений арешт, тому звернення зі скаргою на дії державного виконавця є недоцільним. Підставою для накладення арешту на майно є забезпечення реального виконання рішення, відсутність виконавчого провадження виключає підстави для арешту, а завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, тому арешт з майна або коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначила, що відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016, саме в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи про захист майнових прав, шляхом пред`явлення власником позовної заяви.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Позивачу ОСОБА_2 на праві власності належать автомобіль «Chevrolet Camaro», 1994 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), та автомобіль марки «Mitsubisi Outlender», 2007 року випуску (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Держаним виконавцем Заводського ВДВС у м. Миколаєві ГТУЮ у Миколаївської області постановою від 24.06.2016 в рамках виконавчого провадження №47476986, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 12.03.2015, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва грошових коштів у розмірі 718,90 грн., накладено арешт та оголошено заборону на відчуження автомобіля «Chevrolet Camaro», 1994 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), та автомобіля марки «Mitsubisi Outlender», 2007 року випуску (державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження №47476986 знищено, у зв`язку із закінченням терміну його зберігання. 14.05.2020 позивачем на виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.03.2015, сплачено грошову суму в розмірі 989,89 грн., тобто рішення виконано в повному обсязі, у зв`язку з чим вважав, що арешт майна може бути знятий лише за рішенням суду у позовному провадженні.

Представник відповідача просив про закриття провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішенняза правилами Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судовий рішень».

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначеност. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, ОСОБА_2 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є боржником перед ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва та є стороною виконавчого провадження.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження ро зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПКУкраїни, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Вищевказаний висновок суду у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 520/7100/19.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VI Цивільного процесуального кодексу України.

Тому позов ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, що є підставою для закриття провадження у справі, згідно п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з рухомого майна закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня отримання відповідної ухвали суду.

Суддя: С. М. Афоніна

Повний текст ухвали складено 12.04.2021.