01.04.2021 ЄУН № 337/4281/20
Провадження № 2/337/163/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, який мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на сайті daynews.com.ua була розміщена стаття з назвою «В АМПУ застосували примусову працю», зокрема наступного змісту:

«Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" під загрозою покарання почало застосовувати насильство в якості психічного впливу на працівників для виконання певної роботи, в наслідок чого працівнику нанесено тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, яке карається за ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України.

Посадові особи ДП "АМПУ", за підтримки керівника ДП «АМПУ» ОСОБА_3 , посягнули на свободу праці, одну з найважливіших норм національного законодавства. Працівник підприємства не бажаючи працювати в ДП "АМПУ", через масові порушення роботодавцем законодавства про працю, написав заяву на звільнення з роботи за власним бажанням. Але, директоркою по кадрам пані ОСОБА_4 , було здійснено насилля над працівником з метою примусити виконувати надані нею завдання, за вказівкою керівника підприємства. Пояснення працівниці, що вона не має наміру продовжувати трудові відносини і написала заяву на звільнення за власним бажанням, користуючись виключно законодавством України, чомусь розлютили пані ОСОБА_5 , яка не підбираючи слів почала несамовито кричати, щоб працівниця забрала свою заяву і йшла виконувати її вказівки.

Після такого жорстокого поводження з підлеглою, в останньої підвищився тиск та стався неврологічний напад, в результаті чого в людини відібрало мову. Працівниця викликала швидку допомогу, але пані ОСОБА_5 не заспокоювалась та почала всіляко перешкоджати діяльності медичних працівників, а саме - дзвонила на номер "103" з метою запобігання надання постраждалій невідкладної медичної допомоги та госпіталізації до медичного закладу.

Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вже неодноразово звертала увагу керівника ДП "АМПУ", наглядову раду ДП "АМПУ", Міністерство інфраструктури України та інші органи влади на те свавілля, яке коїться під керівництвом ОСОБА_3 , та вказувало на невідповідність займаній посаді пані ОСОБА_5 . Але внаслідок бездіяльності посадових осіб підприємства та МІУ, стався ганебний випадок, який майже не полишив життя працівниці та призвів до недієздатності останньої не відомо на скільки часу»...

Начальник відділу кадрів Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" ОСОБА_6 під загрозою покарання почала застосовувати насильство в якості психічного впливу на працівників для виконання певної роботи, в наслідок чого працівнику нанесено тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, яке карається за ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України. Позивачка, як посадова особа ДП «АМПУ», посягнула на свободу праці, нею було здійснено насилля над працівником з метою примусити виконувати надані нею завдання, за вказівкою керівника підприємства. «Після такого жорстокого поводження з підлеглою, пані ОСОБА_5 не заспокоювалась та почала всіляко перешкоджати діяльності медичних працівників, а саме -дзвонила на номер "103" з метою запобігання надання постраждали невідкладної медичної допомоги та госпіталізації до медичного закладу». Через невідповідність займаній посаді ОСОБА_1 стався ганебний випадок, який майже не полишив життя працівниці та призвів до недієздатності останньої не відомо на скільки часу.

Вказана інформація поширена в мережі інтернет, є недостовірною, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому просила визнати її недостовірною та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати таку інформацію.

Ухвалою від 16.10.2020 року позов було залишено без руху для усунення його недоліків.

Ухвалою від 01.12.2020 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному порядку, призначено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

08.02.2021 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лакуші А.В. до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за даним позовом за відсутності позивача та її представника ( а.с.46), тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, повістку, яка була направлена йому за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 ( а.с. 34) з викликом до суду на 15.01.2021 року, отримано ОСОБА_7 - матір`ю відповідача ( а.с. 40).

Відповідач ОСОБА_2 у визначений судом строк, відзив на позов або зустрічний позов до суду не подав, своїм правом не скористався.

Відповідно до п.3 ст.130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання.

Інші повістки з викликом до суду, направлені відповідачу за адресою місця його реєстрації, ним не отримані та повернуті суду з відміткою поштового відділення зв`язку « Адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с. 45, 54, 57).

Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Хортицького районного суду м.Запоріжжя за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud 0825/.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даного позову судом, а тому вважає за можливе розглянути справу у його відсутності за наявними у ній документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на сайті daynews.com.ua була розміщена стаття з назвою «В АМПУ застосували примусову працю», зокрема наступного змісту:

«Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" під загрозою покарання почало застосовувати насильство в якості психічного впливу на працівників для виконання певної роботи, в наслідок чого працівнику нанесено тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, яке карається за ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України.

Посадові особи ДП "АМПУ", за підтримки керівника ДП «АМПУ» ОСОБА_3 , посягнули на свободу праці, одну з найважливіших норм національного законодавства. Працівник підприємства не бажаючи працювати в ДП "АМПУ", через масові порушення роботодавцем законодавства про працю, написав заяву на звільнення з роботи за власним бажанням. Але, директоркою по кадрам пані ОСОБА_4 , було здійснено насилля над працівником з метою примусити виконувати надані нею завдання, за вказівкою керівника підприємства. Пояснення працівниці, що вона не має наміру продовжувати трудові відносини і написала заяву на звільнення за власним бажанням, користуючись виключно законодавством України, чомусь розлютили пані ОСОБА_5 , яка не підбираючи слів почала несамовито кричати, щоб працівниця забрала свою заяву і йшла виконувати її вказівки.

Після такого жорстокого поводження з підлеглою, в останньої підвищився тиск та стався неврологічний напад, в результаті чого в людини відібрало мову. Працівниця викликала швидку допомогу, але пані ОСОБА_5 не заспокоювалась та почала всіляко перешкоджати діяльності медичних працівників, а саме - дзвонила на номер "103" з метою запобігання надання постраждалій невідкладної медичної допомоги та госпіталізації до медичного закладу.

Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» вже неодноразово звертала увагу керівника ДП "АМПУ", наглядову раду ДП "АМПУ", Міністерство інфраструктури України та інші органи влади на те свавілля, яке коїться під керівництвом ОСОБА_3 , та вказувало на невідповідність займаній посаді пані ОСОБА_5 . Але внаслідок бездіяльності посадових осіб підприємства та МІУ, стався ганебний випадок, який майже не полишив життя працівниці та призвів до недієздатності останньої не відомо на скільки часу»...

Начальник відділу кадрів Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" ОСОБА_6 під загрозою покарання почала застосовувати насильство в якості психічного впливу на працівників для виконання певної роботи, в наслідок чого працівнику нанесено тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, яке карається за ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України. Позивачка, як посадова особа ДП «АМПУ», посягнула на свободу праці, нею було здійснено насилля над працівником з метою примусити виконувати надані нею завдання, за вказівкою керівника підприємства. «Після такого жорстокого поводження з підлеглою, пані ОСОБА_5 не заспокоювалась та почала всіляко перешкоджати діяльності медичних працівників, а саме -дзвонила на номер "103" з метою запобігання надання постраждали невідкладної медичної допомоги та госпіталізації до медичного закладу». Через невідповідність займаній посаді ОСОБА_1 стався ганебний випадок, який майже не полишив життя працівниці та призвів до недієздатності останньої не відомо на скільки часу.

Відповідно до частини четвертої ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до частини першої ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин другої та третьої статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.Ця стаття не перешкоджає вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цінності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб , для запобігання розголошенню конфідеційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширення інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширенням у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положеньстатті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria)).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Враховуючи те, що оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань. Висловлювання, на які посилається позивач, є суб`єктивним баченням (оцінкою) обставин, про які зазхначено.

Крім того, як вбачається з відповіді ТОВ « ЦЕНТ ІНТЕРНЕТ-ІМЕН України», на запит адвоката від 19.08.2020 року ( а.с. 16), реєстрантом документівdaynews.com.ua вказано таку інформацію про себе: ПІБ ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_2 .

При цьому, звернуто увагу, що реєстратор доменного імені володіє лише даними про реєстрантів доменних імен, та не володіє даними про власників веб-сайтів.

Для отримання даних про власника веб-сайту, адвокату рекомендовано звернутися до «Центр компетенції адресного простору мережі «Інтернет», що уповноважений надавити послуги з видачі довідок для встановлення власників веб-сайту.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду із вказаним позовом, позивачем не отримано відомості щодо власника веб-сайту, як не отримано і нас прийняття рішення судом.

Позивач та його представник у судові засідання не з`явилися.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві ( п.2 частини 3 ст. 175 ЦПК України).

Як вбачається із вказаного вище, позивачем не встановлено автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту, які повинні відповідати за вказаним позовом.

Враховуючи вказане, суд вважає що у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Така позиція суду повністю узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові ВС по справі № 439/1469/15-ц від 13.02.2019 року та аналогічних висновків по справам № 347/1525/14-ц від 28.02.2019 року, № 461/6366/15-ц.

Керуючись ст. ст.3, 8, 21 ,28, 32, 34, 55, 61, 68, 129, 129-1 Конституції України, ст.. 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Рішення може бути оскаржено в Запорізькій апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.04.2021 року.

Суддя: Г.Є. Гнатик