Номер провадження: 22-ц/813/1377/21
Номер справи місцевого суду: 520/3988/16-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

08 квітня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на частину квартири під АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_3 , а від так має право на отримання у власність, в порядку спадкування за заповітом, майно, яке належало померлій.

Позивач вказує, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів, у зв`язку чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі спадкоємця за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

Сповіщення сторін.

На судове засідання, призначене на 31 березня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, згідно зі статтею 43 ЦПК України мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно із статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка, направлена на адресу ОСОБА_2 , яка вказана у позовній заяві, а також за якою попередньо позивач отримувала кореспонденцію, повернулась до суду апеляційної інстанції із позначкою працівника пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Будь-яких заяв про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) ОСОБА_2 не подавала до суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів дійшла до висновку, що позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про місце, дату та час проведення судового засідання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 6691, що підтверджується Свідоцтвом про смерть видраним повторно 17 жовтня 2015 року серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належній їй 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., що належала померлій на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року у справі № 2-292/2002.

За життя, а саме 26 червня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належну їй частину квартири під АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 , 1952 року народження. Зазначений правочин посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., та зареєстрований в реєстрі за № 979.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У судовому засіданні у суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна ОСОБА_2 .

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулась до Другої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у результаті чого державним нотаріусом Масловою М.В. було заведено спадкову справу № 401/2015.

Однак, ОСОБА_2 у видачі Свідоцтва про право власності за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв. державний нотаріус відмовив через відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Судом першої інстанції встановлено, що за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2002 року зареєстровано 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., однак через відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів, а саме вказаного рішення та скасованого ним Свідоцтва про право на житло видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 801460 від 30 серпня 1993 року та розпорядження органу приватизації від 30 серпня 1999 року унеможливлює видачу нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом, а іншої можливості оформити своє право на спадкування вона позбавлена.

Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість визнання за ОСОБА_2 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є спадкодавцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., та зареєстрований в реєстрі за №979.

У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулась до Другої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у результаті чого державним нотаріусом Масловою М.В. було заведено спадкову справу № 401/2015.

Таким чином, підставою для встановлення права власності у вказаній цивільній справі є заповіт, який оформлений на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2017 року клопотання про зупинення провадження задоволено, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року зупинено до розгляду Київським районним судом м. Одеси справи №520/10601/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 2020 року у цивільній справі №520/10601/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано заповіт, складений 26 червня 2012 року ОСОБА_3 та посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Ганною Олександрівною і зареєстрований в реєстрі за №979, недійсним.

Вказане рішення ніким не оскаржено, а тому, у відповідності до ст. 273 ЦПК України, є таким, що набрало законної сили.

Отже, заповіт, на підставі якого у ОСОБА_2 виникло право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 38,84 кв.м., скасовано, а тому ОСОБА_2 не має права власності на відповідний об`єкт нерухомості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк