Справа № 487/1497/21
Провадження № 2/487/1533/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року місто Миколаїв

Заводський районний суду міста Миколаєва у складі судді Темнікової А.О., розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Степанової Ольги Сергіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації за частину у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , яка діє через свого представника адвоката Степанову О.С., звернулася 10.03.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовомдо ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації за частину у спільному майні подружжя. У позові ОСОБА_1 просила: виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки Hyundai, модель І10, 2008 року випуску; виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Lexus, модель RX300, 2005 року випуску; стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію у розмірі Ѕ різниці між вартістю автомобіля марки Lexus, модель RX300, 2005 року випуску та автомобілю марки Hyundai, модель І10, 2008 року випуску; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини доходів, отриманих від діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажсервіс-Н» у розмірі 17% ринкової вартості об`єкту нерухомого майна (5/100 часток великого нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: заготовча ділянка цеху з столярним цехом та ШД літ К-2, загальною площею 923,6 кв.м), а також Ѕ частини доходів, отриманих від діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобазіс».

Провадження у справі не відкрито через виконання вимог п. 6 ст. 187 ЦПК України.

Одночасно з пред`явленням позову, позивачка ОСОБА_1 , яка діє через свого представника адвоката Степанову О.С., подала до суду заяву про забезпечення позову, в якому просила вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом: 1) заборони вчиняти відчуження 34 відсотків у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажсервіс-Н» () та 33 відсотків у статутному капіталі у Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобазіс» (), які належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , до вирішення питання по суті спору; 2) заборони вчиняти відчуження об`єкта нерухомого майна: 25/1000 часток великого нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: заготовча ділянка цеху з столярним цехом та ШД літ К-2, загальною площею 923,6 кв.м, та іншого рухомого та нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Монтажсервіс-Н» (, 54050, Миколаївська область, місто Миколаїв, проспект Богоявленський, будинок 325/3, квартира 19); 3) заборони вчиняти відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Технобазіс» (, 54040, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Індустріальна, будинок 7).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що позивачкам має право вимоги на частину отриманого доходу від діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажсервіс-Н» () та Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобазіс» (). В якості вказаної компенсації ОСОБА_1 заявляє вимоги про стягнення на її користь з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 17% ринкової вартості об`єкту нерухомого майна, що придбаний ТОВ «Монтажсервіс-Н». ОСОБА_2 може вчинити дії на відчуження своєї частки у статутному капіталі зазначених підприємств, а також дії по формальному відчуженню вказаного вище об`єкту нерухомості та іншого майна підприємств з метою заниження розміру існуючих активів, що призведе до неможливості виконання рішення суду. З метою усунення можливостей для зловживань процесуальними правами однією із сторін по справі повинно бути обмежено право ТОВ «Монтажсервіс-Н» на відчуження належного йому рухомого та нерухомого майна, в тому числі 25/1000 об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також необхідно обмежити право ТОВ «Технобазіс» на розпорядження рухомим та нерухомим майном (крім товарів в обороті та малозначних ТМЦ) шляхом заборони та його відчуження.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації одружень виконавчого комітету Миколаївської міської ради 20.06.1999 року).

Згідно з положеннями статей 83, 88 ЦК України, статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 10 Закону України 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (далі - Закон № 1576-XII) товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами.

Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб`єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).

Відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом статті 113 ЦК України та статті 1 Закону № 1576-XII товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств.

Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі статтею 115 ЦК України та статтею 12 Закону № 1576-XII господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Виходячи зі змісту частин другої, третьої статті 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства (підприємства) зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право вимоги виплати половини вартості внесеного майна або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

При цьому спір існує саме між подружжям, а не між тим з подружжя, хто не є учасником товариства, та товариством.

Висновок щодо застосування зазначеної норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справ №756/3456/19.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого у справі. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на вказані положення норм матеріального права, враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, враховуючи, що позивач не вмотивував, які саме підстави дають привід припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Приходячи до даного висновку суд враховує, що сам факт звернення до суду із позовом, не є беззаперечним доказом того, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду. Крім того, у заяві не обґрунтована співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, їх необхідність і достатність для забезпечення виконання можливого судового рішення, в тому числі щодо права вимоги виплати половини вартості внесеного майна до статутного капіталу товариства або права вимоги виплати половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Степанової Ольги Сергіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації за частину у спільному майні подружжя.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя А.О. Темнікова