ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/266/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участю секретаря Денисюк В. А.,

сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача КП Тернопільелектротранс Олійника Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду цивільну справу №607/12777/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року, ухваленого суддею Позняком В. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернопільелектротранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до Комунального підприємства «Тернопільелектротранс», в якому просив поновити його на роботі водієм автотранспортного засобу служби експлуатації та ремонту автобусів з 08.07.2020 року, стягнути в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилався на те, що що він працював в комунальному підприємстві Тернопільелектротранс водієм автомбуса. 07 липня 2020 року о 14 год. 45 хв. з поважної причини з`їхав з маршруту в зв`язку з поломкою автобуса і в 15 год. 10 хв. здав маршрутний лист, після чого за вказівкою начальника залишив робоче місце а тому факту прогулу не було на підставі чого звільнення є незаконним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначив, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що він 07 липня 2020 року працюючи водієм на маршруті виявив несправність автобуса в зв`язку з чим з`їхав з маршруту та прибув у ДЕПО, де повідомив про вказаний факт свого керівника, заступника начальника СЕРА ОСОБА_2 , який сказав, що запчастин немає, а надати іншого автобуса для виконання роботи немає можливості, після чого відправив його додому. Стверджує, що самовільно робоче місце він не залишав, а тому факт прогулу відсутній.

У відзиві на апеляційну скаргу директор КП Тернопільелектротранс Мастюх А. П. просить апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зазначає, що ОСОБА_1 07 липня 2020 року о 14 год. 45 хв. без поважної причини з`їхав з маршруту, а в 15 год. 10 хв. здав маршрутний лист, після чого без будь-яких пояснень пішов додому, внаслідок чого були порушені пасажирські перевезення.

Крім того вказує, що доводи ОСОБА_1 про несправність автобуса є безпідставними, оскільки жодних заявок від позивача про поломку автобуса не надходило, а також відповідних записів у маршрутних листах та журналах перевірки технічного стану при виїзді та заїзді автобусів.Звільнення проведено без порушень закону.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з мотивів, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, а рішення суду просить залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дане рішення відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до наказу директора КП «Тернопільелектротранс» № 209-к від 26.09.2019 року, ОСОБА_1 працював водієм у КП «Тернопільелектротранс» з 26.09.2019 року.

Згідно з доповідною на ім`я заступника директора КП «Тернопільелектротранс» диспетчера ОСОБА_4 від 07.07.2020 року остання повідомила, що 07.07.2020 року водій служби СЕРА ОСОБА_1 самовільно заїхав в депо, здав маршрутний лист і відмовився їхати на маршрут нічого не пояснюючи.

У відповідності до службової записки начальника СЕРА ОСОБА_5 , він повідомив директора підприємства про те, що 07.07.2020 року водій транспортного засобу МАН 8990 маршрут №35 ОСОБА_1 в 14:45 з`їхав без поважних причин з маршруту, внаслідок чого зірвав пасажирські перевезення. Здав маршрутний лист о 15:10 без всяких пояснень пішов додому, чим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку, на телефонні дзвінки не відповідав.

Як вбачається з маршрутного листа від 07.07.2020 року №2007075 серії П, ОСОБА_1 на маршруті №35 А з`явився на зміну о 6:49, виїхав на маршрут о 07:19, час закінчення зміни - 20:49, плановий пробіг - 160 км. Наявий запис «15:10 Самовільний з`їзд, диспетчер ОСОБА_4 підпис, фактичний пробіг 95,1 км.».

Актом комісії у складі механіка СЕРА ОСОБА_6 , диспетчера ОСОБА_7 , ст. інженера ОСОБА_8 від 07.07.2020 року встановлено, що водій служби СЕРА ОСОБА_1 прибув до диспетчера, здав документи і відмовився надати пояснення щодо причини з`їзду з маршруту №35.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_9 від 07 липня 2020 року, в період його роботи 07.07.2020 року з 14:22 жодних заявок з приводу поломок автобуса МАН А-21 від ОСОБА_1 не надходило, що підтверджується журналами виїзду і заїзду та перевірки технічного стану ТЗ. На наступний день вказаний автобус виїхав на лінію в технічно-справному стані під керуванням іншого водія.

З журналу перевірки технічного стану при виїзді та заїзді автобусів КП «Тернопільелектротранс» вбачаться, що МАН 89-90 водій ОСОБА_10 виїхав 07.07.2020 року о 07:19 - справний (підпис) та заїхав 20:49 справний (підпис), та на вказаному автобусі 08.07 о 07:19 водій Петрик справний (підпис), заїхав 20:49 справний (підпис).

Відповідно до виписки з протоколу профспілкового комітету КП «Тернопільелектротранс» №11 від 08.07.2020 року, профспілковий комітет вирішив погодити звільнення ОСОБА_1 08 липня 2020 року у зв`язку із прогулом без поважних причин.

Згідно з наказом першого заступника директора КП «Тернопільелектротранс» від 08.07.2020 року «Про порушення трудової дисципліни» день 07.07.2020 року для водія ОСОБА_1 вважати прогулом ВКЮР підготувати наказ про звільнення.

Наказом директора КП «Тернопільелектротранс» № 230-к від 08 липня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку із прогулом (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що 7 липня 2020 року позивач був відсутній на роботі без поважних причин, тому наказ про його звільнення за прогул на підставі п.4.ст.40 КЗпП України є законним, підстави для поновлення на роботі відсутні.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Звільнення на підставі пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. п. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступнимизмінами та доповненнями), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Так, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади водія слугувало те, що він, виїхавши на маршрут №35 7 липня 2020 року о 07:19 згідно з маршрутним листом від 07.07.2020 року №2007075 серії П, самовільно з нього з`їхав того ж дня о 15 год. 10 хв. та без пояснення причин залишив робоче місце в той час, як закінчення зміни повинно було відбутися о 20 год. 49 хв. Тобто ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці більше 3-х годин, що є підставою для звільнення у відповідності до вказаних вище вимог КзпП України.

Доводи апеляційної скарги що, він він був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки в транспортному засобі, яким він керував за маршрутним листом №2007075 серії П від 07 липня 2020 року сталася технічна несправність, у зв`язку з чим він змушений був з`їхати з маршруту, про що повідомив свого керівника заступника начальника КПТернопільелектротранс ОСОБА_2 і за вказівкою якого він залишив робоче місце, а тому звільнення є незаконним, колегія суддів не приймає до уваги, як необґрунтовані.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів того, що автобус, яким керував позивач 07 липня 2020 року за маршрутним листом №2007075 серії П, був в несправному стані, оскільки жодних заявок від позивача про поломку автобуса не надходило, а також відсутні відповідні записи у маршрутних листах та журналах перевірки технічного стану при виїзді та заїзді автобусів.

З маршрутного листа від 07.07.2020 року №2007075 серії П, вбачається, що ОСОБА_1 на маршруті №35 А прибув на зміну о 6:49, виїхав на маршрут о 07:19, час закінчення зміни - 20:49, плановий пробіг - 160 км. Наявий запис «15:10 Самовільний з`їзд, диспетчер ОСОБА_4 підпис, фактичний пробіг 95,1 км.».

Згідно з доповідною диспетчера Гапонюк Г. В. від 07.07.2020 року заступнику директора КП «Тернопільелектротранс», 07.07.2020 року водій служби СЕРА ОСОБА_1 самовільно заїхав в депо, здав маршрутний лист і відмовився їхати на маршрут нічого не пояснюючи;

Актом комісії у складі механіка СЕРА ОСОБА_6 , диспетчера ОСОБА_7 , ст. інженера ОСОБА_8 від 07.07.2020 року встановлено, що водій служби СЕРА ОСОБА_1 прибув до диспетчера, здав документи і відмовився надати пояснення щодо причини з`їзду з маршруту №35.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку встановивши, що позивачем було порушено трудовий розпорядок, а саме ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 15 год. 10 хв. по 20 год. 49 хв., тобто більше трьох годин протягом робочого дня 7 липня 2020 року без поважних причин, про що свідчать відповідні докази та не спростовані позивачем, дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідачем дотримані всі вимоги, передбачені трудовим законодавством, та враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності відсутності його на робочому місці у зазначений період, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 9 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді