Номер провадження: 22-ц/813/2078/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Одеської обласної державної адміністрації на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей з інвалідністю: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради, Одеська обласна рада про захист прав дітей з інвалідністю та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 який діє в інтересах малолітніх дітей з інвалідністю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в якому просив визнати бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації, яка є засновником Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» щодо невиконання вимог ст. 60 « Положення про спеціальну школу та положення про навчально-реабілітаційний центр» про забезпечення щоденного підвезення учнів (вихованців) до спеціальної школи та у зворотному напрямку-протиправною; зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію вчинити невідкладні дії, щоб упродовж 24 годин з дня отримання ними рішення ( або копії рішення) по вказаній справі, забезпечити щоденне підвезення учнів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місця їх мешкання до Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» та у зворотному напрямку, забезпечуючи першочергові вищі інтереси права дітей з інвалідністю, що навчаються у вказаній спеціальній школі, відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, а також ст.ст. 6,7 Конвенції про права осіб з інвалідністю, ст. 60 «Положення про спеціальну школу та положення про навчально-реабілітаційний центр» та до закону «Про середню освіту» та Конституції України; стягнути з Одеської обласної державної адміністрації, яка є засновником Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн (а.с 1-16)

17 січня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (суддя Абухін Р.Д.) позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей з інвалідністю: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа: Виконавчий комітет Одеської міської ради,- про захист прав дітей з інвалідністю та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Зокрема, визнано бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації, яка є засновником Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» щодо не забезпечення щоденного підвезення учнів (вихованців) до спеціальної школи та у зворотному напрямку-протиправною; зобов`язано Одеську обласну державну адміністрацію вчинити дії щодо забезпечення щоденного підвезення учнів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місця їх мешкання до Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» та у зворотному напрямку. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 110-115).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

19 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку представник Одеської обласної державної адміністрації направив апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2020 року. Апелянт вважає рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт в своїй апеляційній скарзі пояснює, що суд помилково дійшов висновку, що Одеська обласна державна адміністрація є засновником Школи-інтернату №93, тому і зобов`язав Одеську обласну державну адміністрацію вчинити дії, щодо забезпечення підвезення учнів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місця мешкання до комунального закладу «Одеська спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування». Апелянт зазначив, що суд не надав оцінку доказам, наданими облдержадміністрацією та не спростував їх, чим порушив вимоги норм процесуального законодавства та засади цивільного судочинства, зокрема щодо офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до порушення норм матеріального права. Апелянт вказує на те, що системний аналіз правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що обласна рада уповноважена бути засновником закладу освіти комунальної форми власності, при цьому рада приймає рішення щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Крім того, в межах своїх дискреційних повноважень, обласна рада на правах засновника закладу освіти від імені територіальних громад сіл, селищ, міст області приймає рішення про реорганізацію, ліквідацію, зміну типу такого закладу, здійснює його фінансове забезпечення, про що зазначається в установчому документів цього закладу. Апелянт вказує на порушення, які на його думку були допущені судом першої інстанції, а саме посилання суду першої інстанції на положення пункту 1 частини б статті 22 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є безпідставним, оскільки не відповідає фактичним обставинами справи. Апелянт зауважив, що Одеська обласна рада є власником та засновником Школи-інтернату № 93 на підставі законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про освіту», «Про загальну середню освіту», постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць» і виникнення у неї повноважень не залежить від обсягу відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Крім того, суд першої інстанції не дослідив матеріали справи, не оцінив докази та не встановив фактичні обставини справи та у зв`язку з цим прийняв рішення, яке не відповідає законодавству. Тому апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 р. до участі в розгляді справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було притягнуто Одеську обласну раду.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду по справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приймаючи в оскаржуваній частині рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що законодавчо передбачено щоденне підвезення учнів (вихованців) до спеціальної школи та у зворотному напрямку, що на даний час відповідачем не виконується, тому суд вважав за можливе вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виконувати дані вимоги закону задовольнити.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про освіту» особи, які здобувають повну загальну середню освіту, проживають у сільській місцевості і потребують підвезення до закладу освіти і у зворотному напрямку, забезпечуються таким підвезенням за кошти місцевих бюджетів, у тому числі із забезпеченням доступності відповідного транспорту для осіб з порушенням зору, слуху, опорно-рухового апарату та інших маломобільних груп населення. За ч. 5 цієї статті органи місцевого самоврядування різних адміністративно-територіальних одиниць мають право прийняти з урахуванням потреб і пропозицій територіальних громад спільне рішення про організацію здобуття початкової, базової та профільної середньої освіти в закладі освіти (його філії) та забезпечення підвезення здобувачів освіти до нього і у зворотному напрямку.

Стаття 25 вказаного Закону визначає права та обов`язки засновника закладу освіти. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 6 цієї статті засновник закладу освіти зобов`язаний забезпечити відповідно до законодавства створення в закладі освіти безперешкодного середовища для учасників освітнього процесу, зокрема для осіб з особливими освітніми потребами.

Відповідно до ст. 66 зазначеного Закону Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні ради, Київська та Севастопольська міські ради забезпечують проживання або підвезення до місця навчання і у зворотному напрямку (до місця проживання) здобувачів профільної середньої та професійної (професійно-технічної) освіти, які навчаються не за місцем проживання (за потреби - спеціально обладнаним транспортом, доступним для осіб з порушенням зору, слуху, опорно-рухового апарату та інших маломобільних груп населення).

Відповідно до ст. 60 Положення про спеціальну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 221 від 06.03.2019 року засновник забезпечує щоденне підвезення учнів (вихованців) до спеціальної школи та у зворотному напрямку.

Отже, положеннями діючого законодавство чітко передбачений обов`язок засновника спеціального навчального закладу організувати освітній процес, що в тому числі передбачає організацію щоденного підвезення учнів до спеціальної школи та в зворотному напрямку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 24 ЗУ «Про освіту» система управління закладами освіти визначається законом та установчими документами. Установчі документи закладу освіти повинні передбачати розмежування компетенції засновника (засновників), інших органів управління закладу освіти та його структурних підрозділів відповідно до законодавства. Управління закладом освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу, здійснюють: засновник (засновники); керівник закладу освіти; колегіальний орган управління закладу освіти; колегіальний орган громадського самоврядування; інші органи, передбачені спеціальними законами та/або установчими документами закладу освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Стаття 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначає перелік питань, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях. Зокрема, відповідно до п. 20 ч. 1 вказаної статті обласна рада вирішує в установленому законом порядку питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування» делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Стаття 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає повноваження місцевої державної адміністрації в галузі науки, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, материнства і дитинства, сім`ї та молоді.

Стаття 44 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачає можливість делегування повноважень районних та обласних рад відповідним місцевим державним адміністраціям. Зокрема, відповідно до п. 13 ч. 1 вказаної статті районні, обласні ради делегують відповідним місцевим державним адміністраціям такі повноваження:забезпечення відповідно до законодавства розвитку науки, усіх видів освіти, охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, туризму; сприяння відродженню осередків традиційної народної творчості, національно-культурних традицій населення, художніх промислів і ремесел, роботі творчих спілок, національно-культурних товариств, асоціацій, інших громадських та неприбуткових організацій, які діють у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, сім`ї та молоді.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , 2009 р.н. та ОСОБА_3 , 2009 р.н. навчаються в Комунальному закладі «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» (далі Заклад). Рішенням Одеської обласної ради № 1250-V від 02.10.2010 року було вирішено змінити назву Комунального закладу з «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 93 І-ІІІ ступенів для сліпих дітей» на «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» (а.с. 46-47).

Відповідно до Статуту, затвердженого відповідно до рішення обласної ради від 02.11.2010 року № 250-V зі змінами від 23.01.2012 року, вказаний заклад є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада (Власник) в межах повноважень, визначених законодавством. Постійний контроль за виконанням статутних завдань Закладу здійснює галузеве управління освіти і науки Одеської облдержадміністрації. Галузеве управління є відповідальним за належне виконання функцій контролю щодо діяльності Закладу. Контроль за забезпеченням збереження та ефективністю використання майна Закладу здійснює галузеве управління та управління обласної ради з майнових відносин (а.с. 48-55).

В матеріалах справи міститься рішення Одеської обласної ради «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» № 73-V від 22.09.2006 року, яким делеговано обласній державній адміністрації повноваження з управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, визначених в розділах 1-8 Переліку, зокрема також Комунальний заклад «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 93 І-ІІІ ступенів для сліпих дітей» (п. 3.35 Переліку).

Вказаним рішенням визначаються повноваження обласної державної адміністрації щодо управління зазначеними об`єктами. Зокрема відповідно до п. 3.2. рішення № 73-V від 22.09.2006 року обласна державна адміністрація готує за попередній погодженням з управлінням обласної ради з майнових відносин та подає на розгляд сесії обласної ради пропозиції щодо затвердження статутів та змін до низ; укладання, розірвання і внесення змін до контрактів з керівниками комунальних підприємств, установ, організацій та закладів, зазначених у розділах 1-7 Переліку, на підставі відповідного рішення обласної ради вчиняє зазначені у цьому пункті дії, а також контролює дотримання вимог зазначених документів, вживає відповідних заходів у разі їх порушення. Відповідно до п. 3.3. забезпечує здійснення контролю за всіма напрямками статутної діяльності підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організацій та закладі, виконання доведених їм планів, використання отриманих будь-яким чином коштів. Зазначені галузеві управління несуть відповідальність за результати діяльності підпорядкованих юридичних осіб та використання об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст обласні. Відповідно до п. 3.4 обласна державна адміністрація при здійсненні контролю за діяльністю підпорядкованих підприємств установ, організацій та закладів перевіряє ефективність використання і збереження закріпленого за підприємствами, установами, організаціями та закладами майна, наданих їм бюджетних коштів, повноту та достовірність оприбуткування власних надходжень, обґрунтування обрання напрямків використання коштів спеціальних фондів, у тому числі достовірність обліку, повноту оприбуткування та обґрунтування подальшого використання отриманої у будь-якій формі благодійної допомоги, узгоджує відповідні кошториси. Своєчасно вживає заходів щодо оновлення установчих документів комунальних підприємств, установ, організацій та закладів, контрактів з їх керівниками, приводить їх у відповідність до вимог винного законодавства та рішень обласної ради. Розглядає та погоджує калькуляції, що розроблені обласними комунальними підприємствами, установами, організаціями та закладами на власні роботи та платні послуги, узгоджує їх з управлінням обласної ради з майнових відносин. Виконання робіт та надання платних послуг може здійснюватися лише при наявності калькуляцій, узгоджених відповідним чином. Не погоджені з управлінням обласної ради з майнових відносин калькуляції на платні послуги та роботи є недійсними. Контролює своєчасність та повноту сплати за користування комунальним майном та компенсацію користувачами вартості послуг, отриманих за рахунок обласного бюджету, щомісячно інформує про результати такого контролю управління обласної ради з майнових відносин. На початок кожного року інформує обласну раду про складений комплексний план організаційних заходів на відповідний рік, який, в тому числі, містить заходи щодо контролю за усіма напрямками діяльності підпорядкованих юридичних осіб та використанням об`єктів спільної власності територіальних громад міст, селищ, міст області (а.с. 34-36, 37-38).

Отже, з вище наведеного вбачається, що власником Закладу є Одеська обласна рада. Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Одеська обласна рада також виступає Засновником Закладу (витяг актуалізовано апеляційним судом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції). Тому до компетенції обласної ради дійсно належить вирішення спірного питання, що безпосередньо передбачено положеннями діючого законодавства.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та було вище наведеного управління вказаним Закладом було передано обласній державній адміністрації рішенням Одеської обласної ради від 22.09.2006 року. Тобто відбулося делегування повноважень обласної ради обласні державній адміністрації. Відтак саме до компетенції обласної державної адміністрації належить вирішення питання щодо забезпечення підвезення здобувачів освіти до навчального закладу і в зворотному напрямку в межах делегованих їй повноважень обласною радою.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа) (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За обставинами даної справи предметом позову є вимоги позивача щодо визнання бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації, яка є засновником Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» щодо не забезпечення щоденного підвезення учнів (вихованців) до спеціальної школи та у зворотньому напрямку - протиправною. А також зобов`язання Одеської обласної державної адміністрації вчинити дії щодо забезпечення щоденного підвезення учнів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місця їх мешкання до Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №93 І-ІІІ ступенів з дошкільними групами корекційного та реабілітаційного спрямування» та у зворотному напрямку.

Фактично заявлені позовні вимоги не стосуються питань про цивільні права чи законні інтереси позивача, тобто цивільно-правовий спір відсутній. Натомість, суть вимог позивача полягає в зобов`язанні вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. За ч. 2 вказаної статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки позовні вимоги підлягають розгляду за правилами іншої юрисдикції - в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України скасовує рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2020 року та роз`яснює позивачу право на звернення з відповідним позовом до належного суду за встановленою юрисдикцією. Також позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2020 року скасувати, провадження в справі закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текс цієї постанови складений 12 квітня 2021 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

01.04.2021 року м. Одеса