РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницькопї області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Чернишової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою в якій просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона являється власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . Будинок вона успадкувала від свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До 08.07.1992 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який після розірвання шлюбу, до травня 2019 року продовжував проживати разом з нею в одному будинку та був там зареєстрований. З травня 2019 року ОСОБА_2 став спільно проживати з іншою жінкою і змінив місце проживання, але до даного часу залишається зареєстрованим в належному їй будинку, що створює перешкоди у вільному володінні та розпорядженні житловим приміщенням.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 10.02.2021 відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви разом з копіями доданих документів 15.02.2021 про що вланосручно підписався у супровідному листі (а.с.45). Своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву до суду не подав.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотань сторін проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подано.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно копії до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОК №955907 від 10.02.2020 та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2020, є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.12, 13).

Позивач ОСОБА_1 протягом 2020 року сплачувала за послуги електро- та газопостачання, що підтверджується відповідними копіями квитанцій (а.с.18-20).

Відповідно до Акту обстеження місця проживання, складеного 25.01.2021 комісією в складі свідків та старости Браїлівського старостинського округу, позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , - одиноко. За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з травня 2019 року її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43).

Відповідно до копії рішення №22 виконавчого комітету Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 21.03.2016, в смт. Браїлів по вул. Шевченка відбулось упорядкування поштових адрес і будинку, який належить ОСОБА_1 замість старого №43 було присвоєно новий №39 (а.с.17).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з травня 2019 року - тобто понад один рік, без поважних причин не проживає за місцем реєстрації. Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 в належному позивачу ОСОБА_1 будинку обмежує її у здійснені права користування та розпорядження своїм майном. Відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позов слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя