ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/213/21
Провадження №2-з/477/21/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

12 квітня 2021 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі судді Глубоченка С.М., розглянувши заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до садівничого товариства «Кировчанка», третя особа ОСОБА_2 про визнання дії незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить зобов`язати садівниче товариство «Кировчанка» укласти з вільним власником земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 договір користування колективною власністю (охороною території, дорогами, проїзду) та договір про надання послуг щодо постачання електричної енергії, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито за правилами загального позовного провадження.

22 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, в якій просить визнати незаконними дії садівничого товариства «Кировчанка» з відключення від електричної мережі садового будинку за літ.А-2- цегляний, загальною площею 58,1 кв.м., до нього прилягають: навіс літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, огорожі 3, 4, 5, 6, 7, 10, споруди 8, 9, І., номер в РПВН 22991530, 1/1, АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної власності ОСОБА_1 ; зобов`язати садівниче товариство «Кировчанка» поновити електропостачання до вказаного будинку з господарськими будівлями і спорудами; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 08 квітня 2021 року прийнято заяву про зміну предмету позову в цій цивільній справі.

08 квітня 2021 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що починаючи з 25 липня 2020 року відбувається реальна загроза заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та третіх осіб, оскільки позивач фактично майже рік перебуває без електроенергії, що призводить до неможливості належним чином користуватися житлом та електропобутовими приладами, створює дискомфорт у середовищі існування позивача та третіх осіб і неможливість проживання у належному майні, до ухвалення рішення в справі, що в подальшому у разі задоволення позову призведе до неможливості повного відновлення прав та законних інтересів позивача, що порушені в результаті відключення будинку від електропостачання за весь період часу розгляду судом даної справи. Позивачем та його представником неодноразово на адресу відповідача та його представників направлялися пропозиції щодо укладення мирової угоди шляхом укладення договорів та поновлення електропостачання, позивач та його представник особисто намагалися додзвонитися до відповідача та врегулювати ці питання, приїжджали до садівничого товариства, однак всі пропозиції, як письмові так і усні, відповідачем залишено без розгляду та без задоволення. Посилаючись на пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України просила забезпечити позов, зобов`язавши відповідача негайно відновити електропостачання до належного їй на праві спільної власності садового будинку АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу вчиняти дії щодо припинення електропостачання до указаного садового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, суд установив наступне.

Заява про забезпечення позову, згідно пункту 2, 3 частини першої статті 152 ЦПК України, може бути подана одночасно з пред`явленням позову та після відкриття провадження у справі.

Приписами статті 151 ЦПК України визначений зміст і форма заяви про забезпечення позову, які заявником дотримані.

Як установлено судом, позивач є співвласником земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами у садівничому товаристві «Кировчанка» Вітовського району Миколаївської області.

Електропостачання до вказаного садового будинку припинено з 19 серпня 2020 року.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії визначаються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Електропостачальником, з огляду на пункт 30 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу.

При цьому, споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання (пункт 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Приєднання електроустановки це надання замовнику оператором системи передачі або оператором системи розподілу послуги із створення технічної можливості для передачі (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж системи передачі або системи розподілу (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності (пункт 70 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

За правилами пункту 1.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі ПРРЕЕ), на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

З огляду на приписи ПРРЕ, електрична мережа, створена на правах спільної власності на обмеженій території земельної ділянки садівничого товариства «Кировчанка» та використовується членами товариства, співвласників цієї мережі для задоволення їх потреб в електричній енергії, визначених статутом товариства, є малою системою розподілу, тобто територією (або частиною території) адміністративно-територіальної одиниці, де розташовані об`єкти електроенергетики малої системи розподілу, призначені для розподілу електричної енергії користувачам малої системи розподілу, електричні мережі споживачів, які живляться від мереж малої системи розподілу (пункт 1.1.2 глави 1.1 р.І ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 9.1.4. глави 9.1. р.ІХ Кодексу систем розподілу, відповідач може виконувати функції оператора малої системи розподілу.

Отже, відповідно до приписів Закону України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ, Кодексу систем розподілу, відповідач у спірних правовідносинах не має статусу електропостачальника.

Тому, посилання заявника, що міститься у її заявах про негайне відновлення електропостачання, зокрема на обов`язок відповідача відновити електропостачання згідно пункту 7.11 ПРРЕЕ не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки такий обов`язок покладається саме на електропостачальника, а не на оператора малої системи розподілу.

Разом з цим, на думку суду наявні підстави для застосування заходів забезпечення з огляду на таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постановах від 08 жовтня 2018 року у справі №913/257/18, від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18 при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову неодноразово викладав наступні висновки.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 07 жовтня 2019 року в справі № 752/20385/18 убачається, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

На думку суду необхідність застосування заходів забезпечення випливає із фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що їх незастосування призведе до ускладнення ефективного поновлення порушених прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася.

Так, позивач обмежена у користуванні у повному обсязі належною їй власністю садовим будинком за його цільовим призначенням, указане обмеження є триваючим, що в свою чергу може завдати шкоди правам і законним інтересам позивача.

Суд уважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки після відновлення енергопостачання, спожита позивачем електроенергія, що буде одержана від оператора малої системи розподілу, повинна фіксуватися приборами обліку споживача та сплачуватися її вартість згідно тарифів.

На думку суду указаний вид забезпечення позову є єдиним ефективним способом запобігти можливим порушенням прав позивача до вирішення спору по суті.

Види забезпечення позову визначені в статті 150 ЦПК України, серед яких є заборона вчиняти пенні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України) та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України).

Підстав, щодо обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Ураховуючи викладене, заява про забезпечення позову є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 151, 153, 208-210 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Вжити заходи для забезпечення позову шляхом зобов`язання садівниче товариство «Кировчанка» відновити електропостачання садового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами у садівничому товаристві «Кировчанка» Вітовського району Миколаївської області, а також заборони садівничому товариству «Кировчанка» здійснювати будь-які дії пов`язані з відключенням від електричної мережі вказаного будинку виключно з урахуванням правовідносин сторін, що витікають з предмета спору.

Копію ухвали направити садівничому товариству «Кировчанка» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач садівниче товариство «Кировчанка», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 23089681, 57244, с.Зайчівське Вітовського району Миколаївської області, вул.8 Березня, 101, кв.4, адреса для листування: 54029, м. Миколаїв, пр. Центральний, 21 («Правова гільдія»).

СУДДЯ С.М.ГЛУБОЧЕНКО