Справа №382/940/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/6316/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Зазначав, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Яготинського районного суду від 04 березня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20 вересня 2018 року і до досягнення сином повноліття.

З квітня 2020 року позивач хворіє на артеріальну гіпертензію І ступеня, гіпертрофію лівого шлуночка з порушенням коронарного кровотоку по типу систолічного перенавантаження, серцеву недостатність І ступеню. При цьому позивач проживає в орендованих помешканнях за різними адресами, що в свою чергу потребує значних витрат. На часзвернення до суду з позовом позивач не міг знайти роботу, відтакє безробітним. При цьому він не перебуває на обліку у центрі зайнятості та не отримує ніяких соціальних виплат.

На даний час з нього утримується майже весь середньомісячний дохід, який він отримує, відтак він позбавлений можливості забезпечити себе коштами для існування. Просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь відповідачадо 1/6 частини його доходів щомісячно, починаючи із квітня 2020 року до часу покращення його матеріального становища.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що в ході судового розгляду судом не було достовірно встановлено, що матеріальний стан позивача погіршився, оскільки ним не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження дійсних обставин, не було наведено аргументів, які б слугували доказом зміни матеріального стану, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

З наведеною позицією погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

В численній практиці Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово підкреслюється те, що принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Чинним законодавством України, зокрема положеннями ст. ст. 182 СК України, передбачені обставини, які враховуються судом при вирішенні питання про встановлення розміру аліментів, які один з батьків має сплачувати на утримання своєї дитини. Зокрема це і стан здоров`я й матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, наявність у платника аліментів майна та майнових прав, доведені витрати платника аліментів, тощо. Всі ці обставини беруться до уваги при ухваленні рішення стосовно того, яким саме має бути розмір аліментів, що має сплачувати платник аліментів.

Після того, як рішення суду про встановлення аліментів набере законної сили, зважаючи на вищезгаданий принцип юридичної визначеності, перегляд розміру встановлених аліментів можливий лише у певних, чітко визначених законом випадках. Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведеної норми вбачається, що після того, як питання щодо розміру аліментів вже було вирішене, воно може бути переглянуте не в довільному порядку за бажанням платника аліментів, а виключно за умови встановлення та належного доведення обставин певного характеру, яких не було на час визначення розміру аліментів, що виникли вже після цього.

При вирішенні справи в порядку ч. 1 ст. 192 СК України має бути встановлено, чи змінилися після ухвалення попереднього рішення матеріальний чи сімейний стан платника або одержувача аліментів, стан здоров`я когось із них, тощо. При цьому, зважаючи на те, що предметом розгляду в таких справах є відносини з приводу матеріального утримання дитини, для зміни розміру аліментів самої лише наявності зміни вищевказаних обставин є недостатньо, особа має довести не тільки наявність таких змін, але й обґрунтувати як та в якій мірі такі зміни впливають на матеріальний стан сторін.

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Заявляючи про необхідність зміни вже визначеного розміру аліментів, позивач таку позицію обґрунтовував насамперед погіршенням свого стану здоров`я, на підтвердження чого надав до суду відповідні виписки з медичної карти, довідки лікарів та іншу медичну документацію стосовно наявності у нього ряду захворювань. В той же час в жодному з наведених документів не міститься інформації стосовно того, що саме означають встановлені позивачу діагнози, як такі захворювання впливають на його працездатність чи інші чинники впливу виявленого у позивача стану здоров`я на його матеріальний стан, хоча саме це і має бути предметом доказування у даних правовідносинах. Не було заявлено позивачем й клопотань про призначення та проведення з цього приводу відповідних експертних досліджень, хоча такі питання виходять за межі знань, якими володіє суд, відтак які може встановити самостійно. При цьому інтереси позивача в суді представляв професійний юрист, якому положення процесуального закону з цього приводу мають бути відомі та зрозумілі. Не було представлено до суду й належних доказів впливу на матеріальний стан позивача інших обставин, які він наводив в своєму позові. За таких умов суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованої позиції, яку поділяє й колегія суддів апеляційного суду, щодо недоведеності позовних вимог.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько