Постанова

Іменем України

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 697/381/15-ц

провадження № 61-10268св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

Ткачука О. С.,

учасники справи за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В.,

учасники справи за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В.,

учасники справи за зустрічним позовом про визнання договору про внесення змін до договору іпотеки недійсним та зобов`язання вчинити дії:

позивач - ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 ;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

учасники справи за зустрічним позовом про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним:

позивач - ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2018 року в складі судді Льон О. М. та на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня

2019 року в складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до

ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В., про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Канівського районного округу Стеблина Є. В., про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120 недійсним та зобов`язання вчинити дії;

- за зустрічним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 недійсним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог банк посилалося на те, що 13 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 48 000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12 червня 2015 року, згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту проценти за користування кредитом у розмірі 15 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до додатка № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісяця, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

30 січня 2009 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж у розмірі 606,31 дол. США, зі строком сплати 28-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту, не пізніше 12 червня 2025 року.

Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись, як номер договору, зазначений під час його укладення № 0, так і реєстраційний номер у системі обліку банку № 1.

Разом із тим, усупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснював платежів для погашення кредиту з квітня 2014 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

12 листопада 2014 року відповідачу направлено вимогу про погашення заборгованості, однак станом на 29 січня 2015 року, вимога банку залишена без задоволення.

Таким чином, станом на 29 січня 2015 року заборгованість відповідача з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 39 044, 80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить 619 619, 31 грн, з яких: 37 296,79 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить 591 879,36 грн - кредитна заборгованість; 1 748,01 дол. США, що за курсом НБУ становить 27 739,95 грн - заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача зі сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 29 січня 2015 року становить 2 776,85 грн, з яких:

2 152,07 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 624,78 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

На підставі викладеного банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 в розмірі 39 044,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить

619 619,31 грн.

1.2. У лютому 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором від 13 червня 2008 року № 0, між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, що посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В. та зареєстрований у реєстрі за № 2983.

Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру, загальною площею 62,6 кв. м, житловою площею

40,6 кв. м, на АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 , виданого ВК Канівської міської ради 18 травня 2008 року та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна за

№ 23287366 та записано в реєстрову книгу № 32, запис № 222, згідно з витягом про реєстрацію № 18852995.

30 січня 2009 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, відповідно до умов якої відповідач надав згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання.

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 договору іпотеки у разі порушення будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за договором іпотеки, банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

ОСОБА_1 не виконує прийняті на себе договірні зобов`язання, починаючи з квітня 2014 року. У зв`язку із цим у нього наявна заборгованість з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, яка становить

39 044, 80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить

619 619, 31 грн.

Позивач надіслав відповідачу вимогу від 12 листопада 2014 року № 30-11/19009 згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті нарахованих процентів за користування ним порушує, вимоги позивача до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановлені строки не виконуються, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2983, а саме: АДРЕСА_1 .

Встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеної відповідно до законодавства.

З вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня

2008 року № 0 в розмірі 39 044,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить 619 619, 31 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

1.3. У грудні 2015 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 недійсним та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що банк не мав права надавати кредит у іноземній валюті, оскільки розрахунки між резидентами на території України повинні здійснюватися виключно в національній валюті - гривні.

Згідно з п. 3.4.1 договору про надання споживчого кредиту

від 13 червня 2008 року № 0 позичальник зобов`язується використовувати кредит і сплатити плату на рахунок № НОМЕР_2 , що є транзитним рахунок та, відповідно, на який договір банківського рахунку позивачем теж не укладався. Зобов`язання банком у тексті кредитного договору було встановлено у іноземній валюті доларах США. Кошти ОСОБА_1 сплачував у доларах, оскільки так вимагав банк, посилаючись на умови договору. Станом на квітень 2014 року він у рахунок погашення заборгованості сплатив банку 46 084,54 дол. США.

Відповідач було приховав істотну інформацію, оскільки не надав до позову дозвільних документів, виданих банку 05 жовтня 2011 року НБУ, а саме: банківську ліцензію про надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року № 75; генеральну ліцензію на право здійснення валютних операцій № 75 від 05 жовтня 2011 року; додаткову до Генеральної ліцензії на право здійснення валютних операцій від 05 жовтня 2011 року № 75. Відповідач не надав доказів того, що грошові кошти в гривні у розмірі 233 006,00 грн було перераховано на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 . Відповідно до умов кредитного договору банком не було надано повної та детальної інформації про усі умови кредитування. Відповідно до розрахунку позивача станом на 13 червня 2008 року розмір зобов`язань за кредитним договором становив еквівалент в гривні -

233 066, 40 грн, тоді вже станом на 06 лютого 2015 року (на момент подачі позову) розмір зобов`язання становив 619 619, 31 грн.

На думку позивача за зустрічним позовом, кредитний договір створює для позичальника - споживача ОСОБА_1 тяжке, несправедливе становище в договірних зобов`язаннях, умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача та відповідно є недоступним.

Позивач за первісним позовом не видав кредиту у розмірі 48 000,00 дол. США, а тому кредитор зобов`язаний сплатити споживачеві пеню у розмірі 3 % за кожен день вартості послуг, тобто 3 % на день від невиплаченої суми. Сума коштів, яка підлягає до стягнення з ПАТ «УкрСиббанк», становить 3 679 200 дол. США (48000 дол. США х 3% = 1440 дол. США (3% у день); 2555 днів (прострочення банка) х 1440 дол. США = 3 679 200,00 дол. США.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту

від 13 червня 2008 року № 0 та додаткову угоду від 30 січня 2009 року № 1 до споживчого кредиту № 0, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 і застосувати наслідки недійсності правочину. Зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок коштів (звірку), сплачених у рахунок погашення заборгованості в доларах США позичальником ОСОБА_1 за час користування грошовими коштами з 13 червня 2008 року до квітня 2014 року із розрахунку фактично отриманої суми кредиту в гривнях та фактично сплачених коштів в доларах США в рахунок погашення зобов`язань. Зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» за результатами проведеної звірки з ОСОБА_1 провести взаєморозрахунки по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 червня 2008 року, тобто повернути в доларах США позичальнику ОСОБА_1 сплачені банку кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 46 084,54 дол. США. Зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» прийняти від ОСОБА_1 кошти, отримані як кредитні в сумі 233 006, 40 грн, які були перераховані на рахунок позичальника задля цільового їх використання. Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок погашення прострочення виконання зобов`язань - за невиконання умов договору про надання споживчого кредиту суму коштів у розмірі 3 679 200 дол. США.

1.4. У грудні 2015 року ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120 недійсним та зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно з п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13 червня 2008 року, виконання зобов`язань позичальника забезпечувалось укладенням договору іпотеки від 13 червня 2008 року.

Позивач (банк) до матеріалів позовної заяви додав копію іншого додаткового договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , однак відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом стверджувала, що такого договору не підписувала і з його умовами не погоджувалась. Відсутність справжнього підпису та відповідно і згоди відповідача в договорі про внесення змін до договору іпотеки є підставою для відмови позивачу у його вимогах. Вважає, що майнова порука ОСОБА_2 , надана згідно з договором іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, є припиненою. Таким чином, вимога позивача за первісним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути задоволена судом, оскільки відповідач не укладав такого договору з позивачем та відповідно не існує підстав, на які посилався банк.

На підставі наведеного представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просила суд:

визнати недійсним договір від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, укладеного між АКІБ «УкрСибабнк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В., та застосувати наслідки недійсності правочину - вилучити інформацію з реєстру заборон і обтяжень нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати припиненим із моменту його укладення договір іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, укладений між АКІБ «УкпСиббанк» та ОСОБА_2 , та застосувати наслідки недійсності правочину - вилучити інформацію з реєстру заборон і обтяжень нерухомого майна;

зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути усі правовстановлюючі документи та технічний паспорт на нерухоме майно, які було передано банку на його вимогу.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня

2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В., про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 в розмірі

39 044,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить

619 619, 21 грн, з яких:

- 37 296, 79 дол. США, що за курсом НБУ становить 591 879,36 грн - кредитна заборгованість;

- 1 748,01 дол. США, що за курсом НБУ становить 27739,95 грн - заборгованість по процентам;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 2 776,85 грн, з яких:

- 2 152,07 грн - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 624,78 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Канівського районного нотаріального округу Стеблина Є. В., про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю.

Звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки

від 13 червня 2008 року № 88120, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Встановлено спосіб реалізації вказаного нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну предмета іпотеки, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства.

З вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня

2008 року № 0 в розмірі 39 044,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить 619 619, 31 грн, з яких:

- 37 296, 79 дол. США, що за курсом НБУ становить 591 879,36 грн - кредитна заборгованість;

- 1 748,01 дол. США, що за курсом НБУ становить 27 739,95 грн - заборгованість по процентам;

- пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 2 776,85 грн, з яких:

- 2 152,07 грн - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 624,78 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120 недійсним та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 недійсним та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн, та суму сплаченої вартості експертизи у розмірі 5 958,00 грн, а всього на суму 9 612,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є. В. понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4 800,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 був предметом розгляду справи № 712/12397/16-ц, у якій рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від

21 листопада 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Предмет спору, учасники справи та правові підстави позову є ідентичними, а тому обставини щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, які вже встановлено в іншій справі, рішення в якій є преюдиційним, не є предметом дослідження у цій справі.

Крім того, при укладенні спірного договору та отримуючи кредити саме в доларах США, ОСОБА_1 був обізнаний, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, отже, зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачати та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором.

Щодо позовної вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткову угоду від 30 січня 2009 року № 1 до споживчого кредиту

№ 0 і застосування наслідків недійсності правочину, то суд, відмовляючи в цій частині позову, вказав, що у позовних вимогах не наведено підстав, з яких необхідно визнати вказану додаткову угоду недійсною.

Інші вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 є похідними від вимог про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до нього, а тому також не підлягають до задоволення.

Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2 про визнання недійсним договору

від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки, суд обґрунтовував рішення висновком комісійної судово-почеркознавчої експертизи № 2411/2412/17-32/2413/17-33, відповідно до якої договір підписане саме

ОСОБА_2 . Інші вимоги ОСОБА_2 є похідними від вимоги про визнання недійсним спірного договору, а тому також не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції зазначив про те, що права позивача були порушені відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, а тому первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення. У зв`язку із тим, що на момент розгляду справи відповідачі за первісними позовами не виконали своїх зобов`язань перед позивачем за первісним позовом та не надали суду доказів на спростування розміру наявної заборгованості за кредитним договором, суд вважав, що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня

2019 року рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області

від 10 грудня 2018 року в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0 недійсним скасовано та закрито провадження у справі в цій частині.

У решті рішення суду залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції, встановивши, що ухвала Апеляційного суду Черкаської області

від 21 листопада 2017 року набрала законної сили щодо спору між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк»), про той самий предмет (договір споживчого кредиту) та з тих самих підстав (зазначені вище), у порушення норм процесуального права не закрив провадження у справі в частині зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0.

Разом із тим щодо іншої частини вимог, заявлених ОСОБА_1 в зустрічному позові, то апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції та вважав, що вони задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про визнання споживчого кредитного договору недійсним.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , ураховуючи встановлений факт підписання ОСОБА_2 оскаржуваної додаткової угоди до іпотечного договору, а тому відсутні підстави для визнання її недійсною з підстав не укладення її іпотекодавцем. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявляли клопотання суду про призначення додаткової чи повторної експертизи.

ОСОБА_2 не навела законодавчих підстав для припинення договору іпотеки

від 13 червня 2008 року № 88120, а тому вказана вимога, на думку апеляційного суду, задоволенню не підлягає.

Також апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог банку у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору боржником.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

У травні 2019 року надійшла до Верховного Суду касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від

10 грудня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області

від 18 квітня 2019 року.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

У липні 2019 року справа № 697/381/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій проігноровали допущені банком порушення закону при здійсненні господарської діяльності, ненадання ним усіх автентичних матеріалів кредитної справи у розпорядження експерта для проведення експертизи. Суди не врахували заяву про тимчасове вилучення оригіналів документів для дослідження судом та сторонами в справі.

Крім того, суди не врахували заперечення відповідачів (позивачів за зустрічними позовними вимогами) проти клопотання про призначення комісійної почеркознавчої експертизи.

Суди не надали оцінки тому факту, що особи, які надали доручення як представника АТ «УкрСиббанк», не мають цивільної правоздатності, оскільки не мають відповідних повноважень. Так, зокрема, не надано жодних підтверджуючих повноважень особи - ОСОБА_4 .

Доводи інших учасників справи

У серпні 2019 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що доводи касаційної скарги є дублюванням змісту заперечення на клопотання про призначення експертизи, яке вже вирішено по суті судами. Посилання на те, що банк не надав матеріалів, необхідних для проведення експертизи, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Незгода заявників із проведенням експертизи не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки судом переглядаються оскаржувані судові рішення по суті, а не процесуальна ухвала, якою вирішено питання про проведення експертизи.

Суди не встановили факту неподання банком доказів, а тому немає підстав для застосування заходів процесуального примусу.

Доводи касаційної скарги про те, що особи, які надали доручення як представника АТ «УкрСиббанк», не мають цивільної правоздатності є безпідставними і неодноразово відхилялися Верховним Судом при розгляді справ в аналогічних правовідносинах, у яких стороною було АТ «УкрСиббанк», зокрема, у справі

№ 695/5051/14-ц.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 48 000,00 дол. США, що еквівалентно 233 006,40 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.2.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 12 червня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Пунктом 6.1.2 передбачено, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, що посвідчений приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В. та зареєстрований у реєстрі за

№ 2983. Відповідно до п.1.1 договору іпотеки відповідачем передано в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру, загальною площею 62,6 кв. м, житловою площею 40,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 , виданого ВК Канівської міської ради 18 травня 2008 року та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна № 23287366 та записано в реєстрову книгу № 32, запис № 222, згідно з витягом про реєстрацію № 18852995.

30 січня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0, відповідно до п. 1 якої сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме: № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме: № 1.

Відповідно до пункту 2.1 додаткової угоди позичальник з дати підписання цієї додаткової угоди зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу становить 606,31 дол. США.

Викладено пункт 1.2.2 договору в наступній редакції: «Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлений графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 але в будь-якому випадку не пізніше 12 червня 2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін» (п. 5.1 додаткової угоди).

30 січня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, відповідно до умов якої відповідач надав згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання.

14 листопада 2014 року банком було направлено ОСОБА_1 вимогу від

12 листопада 2014 року № 30-11/19008, яку останній отримав 21 листопада

2014 року, в якій зазначено, що станом на 14 жовтня 2014 року заборгованість позичальника з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 37 535, 13 дол. США, з яких: 37 296,79 дол. США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 962,43 дол. США;

238, 34 дол. США - прострочена заборгованість за процентами. Банком надано позичальнику строк у 31 календарний день із дня одержання цього повідомлення, для погашення простроченої заборгованості. Проінформовано, що у разі не усунення вказаних порушень позичальник буде зобов`язаний достроково повернути суму кредиту в повному обсязі.

Станом на 29 січня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, становить 39 044,80 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29 січня 2015 року становить 619 619,31 грн, з яких:

37 296,79 дол. США, що за курсом НБУ становить 591 879,36 грн - кредитна заборгованість; 1 748,01 дол. США, що за курсом НБУ становить 27 739,95 грн - заборгованість за процентами. Заборгованість відповідача зі сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів складає 2 776,85 грн, з яких:

2 152,07 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 624,78 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Суди також встановили наявність двох висновків почеркознавчої експертизи: комплексна судово-технічна експертиза документів та почеркознавча експертиза, та комісійна судово-почеркознавча експертиза. За результатами проведення яких встановлені протилежні висновки в частині підписання ОСОБА_2 договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120.

Так, за результатами висновку експертів по проведенню комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи № 670/15-23, 1184/15-23 від 20 листопада 2015 року встановлено, що підпис - запис прізвища від імені ОСОБА_2 в графі «Іпотекодавець» в договорі № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 від 30 січня 2009 року - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів та виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням ознак в зразках її підписів.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 08 вересня 2017 року № 2411/2412/17-32/2413/17-33, у наданих на дослідження двох примірниках договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 120, і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є. В. справа № 02-33 т.1 за 2009 рік підписи від імені ОСОБА_2 виконані рукописним способом - за допомогою писального приладу, спорядженого чорнилом. Для їх виконання попередня підготовка та технічні засоби не використовувалися. Підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Іпотекодавець» у двох примірниках договору від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 120; у графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» у рядку за № 120 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є.В. справа № 02-33 т.1 за 2009 рік, виконані самою ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційні скарзі доводи, врахувавши аргументи відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Установивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суди дійшли обґрунтованого висновку, що невиконання грошового зобов`язання призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь банку, та дає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Щодо закриття провадження у справі у частині суд апеляційної інстанції, посилався на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2017 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредитну недійсним відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада 2017 року вказане рішення суду залишено без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі , ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Суди встановили, що у справі № 712/12397/16-ц ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів шляхом визнання договору про надання споживчого кредитну недійсним. Предметом спору між сторонами був договір про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року № 0, підставою для звернення до суду позивачем зазначено, що зобов`язання банком у тексті кредитного договору було встановлено у іноземній валюті доларах США. Станом на квітень 2014 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості сплатив банку 46 084,54 дол. США, однак жодного долара банком зараховано на валютний рахунок не було, оскільки валютного рахунку на його ім`я банком не відкривалось, кредитні кошти в сумі 233 006,40 грн було зараховано на гривневий рахунок. Кредитна заборгованість виплачена, але банк вимагає сплатити ще 39 044,80 дол. США, що є неправомірним оскільки доларів США не видавав. Крім того, зазначав, що станом на момент укладення спірного кредитного договору у 2008 році у банку не було дозволу на здійснення валютних операцій, які належать до фінансових послуг, банк не надав підтверджень на право здійснення окремих валютних операцій.

У справі, що переглядається, звертаючись із вимогою про визнання договору про надання споживчого кредитну недійсним, як на підставу позову ОСОБА_1 посилався на аналогічні обставини.

Таким чином, встановивши, що рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 10 липня 2017 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада 2017 року, яка набрала законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк»), про той самий предмет (договір споживчого кредиту) та з тих самих підстав (зазначені вище), апеляційний суд із дотриманням норм процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження в справі у зазначеній частині.

Отже, доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Щодо іншої частини вимог, заявлених ОСОБА_1 у зустрічному позові, то вони задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про визнання споживчого кредитного договору недійсним, як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги спрямовані на незгоду відповідачів (позивачів за зустрічними позовними вимогами) із проведенням комісійної почеркознавчої експертизиу справі, неподання повного пакету документів банком для проведення експертизи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вирішення питання про призначення експертизи вирішувалося процесуальною ухвалою, правомірність постановлення якої не є предметом перегляду в касаційному порядку.

Разом із тим, апеляційний суд наведеному надав правову оцінку та встановив, що в ухвалі про призначення комісійної судової почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації виконавця підпису ОСОБА_2 у договорі від 30 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору іпотеки від 13 червня 2008 року № 88120, судом наведені мотиви, які обумовили її призначення, а саме: у зв`язку з неможливістю провести допит судового експерта Черкаського відділення КНДІСЕ ОСОБА_5 , який проводив первісну судову почеркознавчу експертизу та враховуючи доводи, викладені у клопотанні представника третьої особи приватного нотаріуса Канівського районного нотаріального округу Стеблини Є. В. - ОСОБА_6 , який не погоджувався з висновком попередньої експертизи, оскільки у ході її проведення не досліджувався підпис ОСОБА_2 на автентичних документах, де вона могла особисто вчиняти свій почерк і підпис, які були б засвідчені належним чином уповноваженою на те особою, та, крім того, експертом довільно взято до уваги лише частину рукописних текстів.

Крім того, у випадку незгоди із висновками експертів відповідачі не були позбавлені права звернутися до суду із заявою про проведення повторної експертизи, як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, встановивши факт підписання договору іпотеки, договору про внесення змін до договору іпотеки самою ОСОБА_2 , суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вважали відсутніми підстави для визнання її недійсною з підстав не укладення її іпотекодавцем.

Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на те, що довіреність на представництво інтересів ПАТ «УкрСиббанк» є неправомірною, оскільки відсутні підтверджуючі повноваження особи - ОСОБА_4 , є необґрунтовані, оскільки пунктом 14. 4 Статуту ПАТ «УкрСиббанк» передбачено перелік посадових осіб, які вправі представляти банк без довіреності, до якого входить посада директора з питань простроченої заборгованості та розвитку продуктів споживчого кредитування, а згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань уповноваженим представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи як підписант вказано зокрема, ОСОБА_7 (з 01 жовтня 2015 року), який відповідно до пункту 14.6 Статуту ПАТ «УкрСиббанк», маючи право передавати свої повноваження шляхом видачі довіреності, правомірно видав довіреність на ім`я ОСОБА_8 , якою подано до суду позовну заву про стягнення кредитної заборгованості.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, на підставі належних і допустимих доказів, із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано вважали наявними правові підстави для задоволення первісного позову банку та правомірно відмовили в задоволенні зустрічних позовних заяв.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Наведені в касаційній скарзі доводи загалом аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судами, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції в залишеній без змін частині та апеляційної інстанції, не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права або допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»).

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

З огляду на зазначене касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня

2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня

2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. С. Ткачук