УХВАЛА

09 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 390/1136/18

провадження № 61-3586св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року у складі Терещенко Д. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року позивач звернулась із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з матір`ю, але у визначений строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва.

Позивач просила:

встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнати за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вступ ОСОБА_1 в управління чи володіння спадковим майном.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_4 , у якій просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не надали належної оцінки та не звернули увагу на докази, подані позивачем, надавши перевагу запереченням відповідача ОСОБА_3 . У постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама про собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у справі № 390/1136/18, витребувано справу з суду першої інстанції.

У червні 2020 року матеріали цивільної справи № 390/1136/18 надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскарженому судому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку ( пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 травня 2020 року вказано, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17; від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц).

Фактичні обставини

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Високі Байраки Кіровоградського району та області по місцю проживання позивача померла ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Високобайрацької сільської ради № 317 від 28 березня 2018 року, ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала приблизно з 2000 по 2013 рік в АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Високобайрацького НВК «ЗОШ 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад» за № 40 від 20 квітня 2018 року, дочка позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 19 травня 2003 року навчалася в закладі з 4 по 7 клас на індивідуальній формі навчання. Проживала разом з батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 .

В довідці, яка надана виконкомом Соколівської сільської ради № 2053 від 06 листопада 2015 року зазначено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1961 року по день смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 . На день її смерті та на протязі шести місяців після її смерті, в будинку проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена ІНФОРМАЦІЯ_4 за № 742. До 6 місяців до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_8 - сина спадкоємця. Інші заяви до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 є його донька ОСОБА_3 .

Суди встановили, що ОСОБА_1 на день смерті матері та протягом 6 місяців після її смерті, постійно проживала в с. Високі Байраки разом з чоловіком та донькою, яка відвідувала в цьому селі навчальний заклад та потребувала постійного нагляду та допомоги.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

У справі, що переглядається, позивач пред`явила вимогу про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) позивач пред`явив вимогу про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Верховний Суд дійшов висновку, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) позивач пред`явив вимогу, у якій з урахуванням уточнень просив визнати особу такою, що не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та усунути її від права на спадкування за законом. Спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Верховний Суд дійшов висновку, що «згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами».

Таким чином, висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) та у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18),на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, до правовідносин, в справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

Керуючись статтями 260, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження в справі №390/1136/18 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов