Справа №359/7597/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/5918/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав про те, що починаючи з 30 грудня 2011 року він працює в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де обіймає посаду заступника генерального директора з авіаційної безпеки. Відповідно до штатного розпису підприємства за посадою заступника генерального директора з авіаційної безпеки встановлено посадовий оклад у розмірі 255 985 гривень. На основі вказаного окладу нараховуються також встановлені колективним договором та законодавством доплати - премія якості, вислуга років, секретність. Розмір вказаних доплат визначається у відсотковому відношенні від посадового окладу.

За серпень 2020 року позивачеві виплачено заробітну плату у неповному розмірі, сума невиплаченої частини заробітної плати складає 54351,89 гривень. Тому позивач просив суд визнати незаконними дії Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» щодо невиплати йому заробітної плати, а також стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 54 351,89 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року позов задоволено, присуджено до стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 54 351,89 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав доводи апелянта неналежними, а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні скарги а рішення суду залишити без змін.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Свою незгоду з ухваленим по справі рішенням апелянт обґрунтовував невірним з його точки зору трактуванням положень законодавства, яке здійснив суд при вирішенні справи. Зокрема він вказував на те, що обмеження у розмірі заробітної плати позивача у серпні 2020 року встановлено п. 10 Розділу ІІ («Прикінцеві положення» Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»), а не роз`ясненнями Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, як це вважав суд першої інстанції. За таких умов роботодавець мав право застосувати вищевказані обмеження.

Дану позицію апелянта колегія суддів апеляційного суду не поділяє з огляду на наступне.

По-перше, лише вищезгадане роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України розповсюджує дію згаданого закону на посаду позивача, тоді як сам текст закону таких положень не містить.

По-друге, положення вищезгаданого закону були визнанні неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року у справі №1-14/2020(230/20). При цьому у п. 2 резолютивної частини даного рішення прямо зазначено, що ті положення закону, які були визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього рішення, тобто з 28.08.2020 року. За таких умов застосування при обрахунку заробітної плати за серпень місяць положень вищезазначеного Закону є безпідставним, оскільки станом на час нарахування такої заробітної плати за серпень 2020 р. такі положення вже не діяли.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько