ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності (а.с.2-5).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.34).

Її спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 09.01.2020р.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року до участі у справі залучений правонаступник позивачки ОСОБА_1 (а.с.80).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності відмовлено (а.с.81).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність ухвали суду, порушення норм процесуального права, просить, ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження (а.с.83-86).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах даної цивільної справи наявний відзив представника відповідачки ОСОБА_4 на апеляційну скаргу (а.с.56-57), з якого вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. з 02.04.2020р. знаходиться цивільна справа №.201/13459/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 (третя особа Приватний нотаріус ДМНО Кравченко О.О.) про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності та скасування заборони відчуження майна (копія позову та ухвали про відкриття долучена).

Ухвалою судді Антонюка О.А. від 07.04.2020р. провадження у справі відкрито та розгляд здійснюється за правилами загального позовного провадження (справа № 201/3172/20).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що сторонами у спорі відповідно до ст. 48 ЦПК України є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а предметом спору є розірвання договору довічного утримання, укладеного 06.08.2009р. між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в частині між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Також позивач просить визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та скасувати заборону відчуження Ѕ частини квартири.

Позов поданий з посиланням на ст.ст. 525, 526, 610, 744, 755, 756 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви, яка була подана ОСОБА_3 05.12.2019р. (справа № 201/13459/19, з урахуванням заміни 24.11.2020р. сторони позивача на правонаступника) сторонами у справі є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а предметом спору є розірвання договору довічного утримання, укладеного 06.08.2009р. між ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Також заявлені позовні вимоги про визнання права власності на квартиру за попереднім власником ОСОБА_3 .

Позов поданий з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 744, 755, 756 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що в провадженні судді Антонюка О.А. з 07.04.2020р. та судді Ткаченко Н.В. знаходяться цивільні справи між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Відповідно до наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Відсутність хоча б однієї з наведених складових не дає судді підстави відмовляти у відкритті провадження у справі.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, що у провадженні цього чи іншого суду.

При цьому, не вважаються тотожними спори, між тими самими сторонами, якщо змінилися предмет або підстава позову. Питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , (правонаступником якої є ОСОБА_1 ) звернулася в своїх інтересах до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору утримання, просила розірвати договір довічного утримання та визнати за нею право власності на спірну квартиру.

В свою чергу, у справі № 201/3172/20, на яку посилався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко Олександр Олексійович про розірвання договору довічного утримання в частині, про розірвання договору утримання, просила розірвати договір довічного утримання та визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Таким чином, матеріальний зміст позовних вимог і склад учасників відрізняється, і висновок суду першої інстанції про тотожність цих позовів є необґрунтованим.

Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження по справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд, без врахування наведених положень, помилково прийшов до висновку, що в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. знаходиться позовна заява між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З наведеного слідує, що відмова позивачу у відкритті провадження у справі, без законних на те підстав, є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: