ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 590/1364/19
Провадження № 22-ц/4820/117/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю представниці позивача Москалюк С.А.,

представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 13 квітня 2007 року сторони уклали кредитний договір №НМІВАU00027310, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 66 376 грн 02 коп. на термін до 11 квітня 2014 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_2 не виконала своїх обов`язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 3 вересня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 869 657 грн 29 коп., яка складається з 32 096 грн 64 коп. тіла кредиту, 203 730 грн 41 коп. процентів, 4 726 грн 50 коп. комісії, 629 103 грн 74 коп. пені, наразі, позивач вправі вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 32 096 грн 64 коп. тіла кредиту, 203 730 грн 41 коп. процентів, 4 726 грн 50 коп. комісії, а всього 240 553 грн 55 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 240 553 грн 55 коп. заборгованості за кредитним договором і 3 608 грн 30 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню вказана заборгованість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором забезпечено заставою автомобіля, а банк звернув стягнення на предмет застави, від реалізації якого була повністю погашена заборгованість за договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості ґрунтується на неправомірно збільшеній процентній ставці та є неправильним. Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачки, яка не була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, та не ухвалив заочне рішення, натомість, мали місце підстави для залишення позову без розгляду через повторну неявку в судове засідання представника позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» не подало відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував статтю 631 ЦК України, яка підлягала застосуванню, та неправильно витлумачив положення статті 530 ЦК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором слід змінити.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

13 квітня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір «Авто в кредит» №НМІВАU00027310 (далі кредитний договір), за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти на строк з 13 квітня 2007 року до 11 квітня 2014 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 66 376 грн 04 коп. на наступні цілі: 47 935 грн на купівлю автомобіля; 34 грн на внесення платежу за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень; 479 грн 35 коп. на сплату первісних страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та договором особистого страхування; 17 448 грн 34 коп. на сплату чергових щорічних страхових платежів за указаними договорами страхування, 479 грн 35 коп. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, - зі сплатою позичальником процентів у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

На суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом нараховуються проценти у розмірі 2,50% на місяць (п. 7.4 кредитного договору).

ОСОБА_2 повинна була повернути кредит, сплатити проценти та винагороду (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) щомісячними платежами в сумі 1 048 грн 78 коп., вносячи їх на рахунок у банку в період з 13 по 18 число кожного місяця (п. 7.1 кредитного договору), а при порушенні строків сплати процентів і винагороди зобов`язалася сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення (п. 4.1 кредитного договору).

Згідно п.п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі зміни кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору; зміни облікової ставки Національного банку України; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці Національного банку України). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати, коли змінена відсоткова ставка набирає чинності. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливе в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка Національного банку України, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США. На власний розсуд банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. При цьому банк протягом 7 календарних днів з дати, коли зменшена процентна ставка набирає чинності, надсилає позичальникові письмове повідомлення з наведенням зменшеного розміру процентної ставки та дати, з якої вона встановлюється, що є зміною умов цього договору.

Також сторони домовилися, що у випадку: затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення суми заборгованості над сумою кредиту більш як на 10%, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту, іншого істотного порушення умов даного договору, - позивач має право на власний розсуд змінити умови договору та зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та процентів за його використання, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, чи розірвати договір в судовому порядку, чи здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. При цьому ОСОБА_2 зобов`язалася достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі (п.п. 2.2.10, 2.3.3 кредитного договору).

За змістом п. 3.3 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку (які виникли у зв`язку зі сплатою послуг, що надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку за цим договором або договором застави), далі (по черзі) пені, простроченої комісії, простроченої винагороди, прострочених процентів, простроченої заборгованості за кредитом. Частина суми, що залишилася (в тому числі сума, надана позичальником понад суми місячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (комісії, винагороди, процентів, кредиту).

У день укладення кредитного договору, тобто 13 квітня 2007 року, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 уклали договір застави рухомого майна №HMІВАU00027310, за умовами якого в забезпечення виконання своїх обов`язків за кредитним договором ОСОБА_2 передала банку в заставу придбаний нею за рахунок кредиту автомобіль «DAEWOO Lanos TF69Y», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання за кредитним договором у розмірі 10 000 грн забезпечено порукою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (договір поруки від 20 жовтня 2010 року №167).

На підставі меморіального ордеру №3 від 13 квітня 2007 року ОСОБА_2 здійснила переказ грошових коштів у сумі 47 935 грн на рахунок Закритого акціонерного товариства «ЗАЗ» на придбання автомобіля «DAEWOO Lanos TF69Y».

13 квітня 2007 року згідно меморіальних ордерів №70413В009S АТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_2 перерахувало: Державному підприємству «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» 34 грн плати за реєстрацію обтяження предмета застави; АТ КБ «Приватбанк» 479 грн 35 коп. винагороди за надання фінансового інструменту; Закритому акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах» 479 грн 35 коп. первісного страхового платежу за договором особистого страхування №HMІВLK00038647 та 2 013 грн 27 коп. первісного страхового платежу за договором страхування наземного транспорту №HMІВАU00038646.

За рахунок кредитних коштів протягом 2008-2011 років АТ КБ «Приватбанк» перерахувало Закритому акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах» щорічні страхові платежі за цими договорами страхування на суму 6 814 грн 06 коп. (із кредитних коштів у розмірі 17 448 грн 34 коп., зазначених у п. 7.1 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору у зв`язку зі зміною кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміною курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору, зміною облікової ставки Національного банку України, зміною розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд і зміною середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці Національного банку України), з метою виконання зобов`язання перед своїми вкладниками, з 1 лютого 2009 року АТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку збільшило розмір процентної ставки за користування кредитом до 27,48% річних.

З 2008 року ОСОБА_2 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором. Останній платіж (1 000 грн) здійснений нею 1 серпня 2008 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2012 року частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 23 липня 2012 року у розмірі 173 287 грн 11 коп., звернено стягнення на предмет застави автомобіль «DAEWOO Lanos TF69Y», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу автомобіля банком з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям автомобіля з обліку в органах Державтоінспекції, наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Цим же рішенням стягнуто солідарно з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» і ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 10 000 грн заборгованості за кредитним договором.

10 вересня 2010 року з банківського рахунку ОСОБА_2 списано 156 грн 68 коп., із яких 78 грн 34 коп. зараховано на погашення тіла кредиту, а 78 грн 34 коп. на погашення пені.

23 травня 2016 року АТ КБ «Приватбанк» одержало від продажу автомобіля 35 000 грн, які направлені банком на погашення: витрат банку за договором 3 197 грн 20 коп., тіла кредиту 15 901 грн 40 коп., пені 15 901 грн 40 коп.

Станом на 3 вересня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» нарахувало заборгованість за кредитним договором у розмірі 869 657 грн 29 коп., із яких 32 096 грн 64 коп. неповернутий кредит, 203 730 грн 41 коп. проценти, 4 726 грн 50 коп. комісія, 629 103 грн 74 коп. пеня.

Щодо розгляду судом першої інстанції справи за відсутності сторін

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Із положень ч. 2 ст. 211 ЦПК України слідує, що учасники справи повідомляються про місце, дату і час судового засідання судом.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 5, 6, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Із положень ч. 9 ст. 130 ЦПК України слідує, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

В силу п. 114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270, одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. У разі коли адресат відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відмовився» і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України 2004 року суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За змістом указаних норм права повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неповідомлення судом учасників справи про дату, час і місце судового засідання є порушенням їх права на справедливий суд.

Суд викликає учасника справи у судове засідання судовою повісткою про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена учаснику справи завчасно, тобто з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй або повнолітнім членам її сім`ї під розписку за місцем їх проживання. У разі відмови учасника справи одержати судову повістку вона негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому випадку учасник справи вважається повідомленим про судове засідання, а днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку.

Неявка в судове засідання відповідача, якого було належним чином повідомлено про судовий розгляд, не перешкоджає розгляду справи. Суд вправі ухвалити заочне рішення лише за умови, що відповідач, який не з`явився в судове засідання та не подав відзив, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а позивач не заперечує проти такого розгляду справи.

Процесуальний закон надає суду право залишити позов без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, якщо позивач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Отже при надходженні від позивача заяви про розгляд справи за його відсутності суд не вправі залишити позов без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Із довідки Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області від 5 лютого 2020 року №3 (а.с. 38) слідує, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 11 березня 2020 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Справа призначалася до судового розгляду на 18 та 26 березня 2020 року.

18 березня 2020 року суд відклав розгляд справи через неявку в судове засідання ОСОБА_2 , щодо якої були відсутні відомості про вручення їй судової повістки.

Того ж дня суд надіслав на адресу місця проживання ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення судову повістку про виклик у судове засідання на 26 березня 2020 року. Це поштове відправлення було повернуто до суду з відміткою відділення зв`язку від 18 березня 2020 року про відмову адресата від одержання судової повістки (а.с. 49-50).

Отже, ОСОБА_2 була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, що мав відбутися 26 березня 2020 року.

Оскільки ОСОБА_2 не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, то суд правомірно розглянув справу в її відсутність.

Доводи ОСОБА_2 про те, що її не було повідомлено про судове засідання, а суд неправомірно розглянув справу без її участі, не відповідають фактичним обставинам і процесуальному закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд першої інстанції повинен був розглянути справу в порядку заочного розгляду та ухвалити заочне рішення. Натомість, недотримання судом указаної норми процесуального права не вплинуло на правильність вирішення справи, тому в силу ч. 2 ст. 376 ЦПК України ця невідповідність не може бути підставою для скасування рішення.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом через свого представника, адвоката Балашова О.В., який діяв на підставі довіреності №368-К-Н-О від 31 січня 2019 року. При цьому в позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» просило суд розглянути справу за відсутності свого представника.

Оскільки представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився в судове засідання, то суд першої інстанції правомірно розглянув справу в його відсутність.

Посилання ОСОБА_2 на те, що за таких обставин суд мав залишити позов без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не ґрунтуються на законі.

Щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

а) щодо правовідносин сторін

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України слідує, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.

Докази у справі достовірно вказують на те, що ОСОБА_2 прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а тому у липні 2012 року АТ КБ «Приватбанк» змінило строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого мали бути достроково повернутий увесь кредит, сплачені нараховані проценти, комісія та неустойка.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не виконала грошове зобов`язання, внаслідок чого з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

б) щодо розміру заборгованості за кредитним договором

Застосовані норми права

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами та комісії.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування до 11 квітня 2014 року та передбачили можливість зміни цього строку відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Пред`являючи у липні 2012 року позов про звернення стягнення на предмет застави та дострокове повернення кредиту, АТ КБ «Приватбанк» змінило строк кредитування, який згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2012 року (а.с. 117) і довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16 лютого 2021 року (а.с. 122-123) настав 23 липня 2012 року. Наразі, після закінчення строку дії кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» продовжило нараховувати ОСОБА_2 проценти та комісію.

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості, який АТ КБ «Приватбанк» обчислило станом на 3 вересня 2019 року.

На час закінчення строку кредитування (23 липня 2012 року) розмір заборгованості за кредитним договором склав 173 287 грн 11 коп., із яких 47 518 грн 69 коп. неповернутий кредит, 61 507 грн 84 коп. проценти, 3 288 грн комісія, 60 972 грн 58 коп. пеня.

Враховуючи вимоги п. 3.3 кредитного договору щодо порядку та черговості зарахування коштів, які надійшли на погашення заборгованості за кредитним договором від продажу заставного автомобіля, а також дії банку, який направив частину цих коштів на погашення тіла кредиту, фактичний розмір заборгованості становить 96 413 грн 13 коп., із яких 31 617 грн 29 коп. неповернутий кредит (47518,69-15901,40), 61 507 грн 84 коп. проценти, 3 288 грн комісія.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не довело обґрунтованість витрат/збитків за кредитним договором у розмірі 3 197 грн 20 коп., то відповідно до п. 3.3 кредитного договору ці кошти, як і частина коштів від продажу автомобіля (15901 грн 40 коп.), мають бути направленні на погашення пені.

Розмір заборгованості за кредитним договором на час закінчення строку кредитування визначений заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2012 року (а.с. 117), яке ОСОБА_2 не оскаржується, та підтверджений відповідним розрахунком (а.с. 124-125). Отже, доводи апеляційної скарги про неправильність обчислення цієї заборгованості є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_2 на погашення заборгованості за кредитним договором, у тому числі за рахунок виручених від продажу заставного автомобіля коштів, не відповідають фактичним обставинам справи.

б) щодо позовної давності

Застосовані норми права

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як передбачено ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного виконання зобов`язання.

У разі визнання особою боргу чи пред`явлення позову до цього боржника позовна давність переривається. Після переривання строку перебіг позовної давності починається заново, а минулий час до нового строку не зараховується.

Подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки спрямоване на захист права кредитора на належне виконання боржником основного зобов`язання, тому пред`явлення такого позову перериває позовну давність за вимогами про стягнення грошового боргу.

Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі.

Виключенням із цього правила може бути лише те, що відповідач не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. У такому випадку відповідач може заявити про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц).

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_2 мала виконувати основне зобов`язання частинами та повернути банку кредит до 11 квітня 2014 року, а після зміни строку кредитування до 23 липня 2012 року, то позовна давність за вимогами позивача про стягнення кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

З 2008 року ОСОБА_2 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, отже з того часу в АТ КБ «Приватбанк» виникло право на позов і почався перебіг позовної давності за простроченими платежами. Останній платіж (1 000 грн) здійснений ОСОБА_2 1 серпня 2008 року, внаслідок чого перебіг позовної давності перервався вчиненням відповідачкою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу.

У липні 2012 року АТ КБ «Приватбанк» пред`явило до ОСОБА_2 позов про звернення стягнення на предмет застави, тому перебіг позовної давності знов перервався. Відтоді перебіг позовної давності почався заново за вимогами, позовна давність за якими не сплила. Цей строк закінчився через три роки.

Водночас, ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, не зверталася до цього суду з заявою про застосування позовної давності, внаслідок чого така заява не може бути розглянута судом апеляційної інстанції.

В позові АТ КБ «Приватбанк» не може бути відмовлено з підстави спливу позовної давності.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість у розмірі 96 413 грн 13 коп.

Не врахувавши всіх обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, а тому в цій частині рішення підлягає зміні.

В решті висновки суду ґрунтуються на зібраних доказах, а ухвалене ним рішення відповідає вимогам закону.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ «Приватбанк» заявлено з ціною 240 553 грн 55 коп. та задоволено на суму 96 413 грн 13 коп., тобто на 40% (96413,13х100: 240553,55).

Тому з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 1 443 грн 32 коп. (3608,30х40%).

У свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» має відшкодувати ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 247 грн 47 коп. (5412,45х60%).

Враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_2 від сплати АТ КБ «Приватбанк» судового збору за подання позову та присудити з банку на користь відповідачки судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 804 грн 15 коп. (3247,47-1443,32).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 березня 2020 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором і судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 96 413 гривень 13 копійок заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 1 804 гривні 15 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 9 квітня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Головуючий у першій інстанції Соловйов А.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27