Справа № 502/1275/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 квітня 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Урсул Г. К.,

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення боргу та відсотків за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 05.08.2020 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики. В обґрунтування первісної позовної заяви та уточненої позовної заяви від 03.09.2020 року, уточненої позовної від 13.11.2020 року та доповнення до позову від 24.03.2021 року вказує, що відповідач на протязі багатьох років отримував від нього гроші в борг на різних пропонованих виключно ним умовах, а в кількох випадках і без будь-якої винагороди за користування наданими сумами. При цьому позивач жодного разу не вимагав від відповідача більших відсотків аніж ті, що пропонувалися ним особисто. Навпаки, в більшості випадків позивач зменшував відсотки в порівнянні з тими, що пропонував боржник при умові гарантування пунктуальності в дотриманні умов отримання грошей в борг. Нерідко погоджені відсотки по уже отриманих сумах з часом виключно по його ініціативі неодноразово зменшувались. По договору між сторонами кошти в борг надавались виключно в доларах CШA та повинні були бути поверненими в цій же валюті. Попри всі багаторазові обіцянки вернути борги до кінця року, ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_3 , настирно випрошували у позивача все нові суми в борг, в один голос гарантуючи Їх повернення своїм нерухомим і рухомим майном та грошовими коштами. При спробі відмови надання запрошеної ними суми в борг,позивача майже фізично не відпускали із-за столу проведення перемовин, поки він не обіцяв позитивно вирішити питання. До 2018 року, умови отримання грошей в борг відповідачем більш менш витримувалися. При цьому повернення боргу здійснювалося як в грошовій формі, так і в натуральній.

З 2018 p. відповідач почав систематично порушувати погоджені умови отримання грошей, а повернення всієї суми боргу, не дивлячись на усні та письмові обіцянки не виконувались. Влітку 2018р. для повернення боргу та мирного завершення справи, позивач запропонував відповідачу зменшення суми боргу на суму до 10000 доларів США, при умові повного повернення боргу до кінця 2018 року. При цьому для прискорення справи,позивач був готовий прийняти в рахунок повернення боргу нежитлові приміщення (2-х аптек), що належали відповідачу, по значно вищій аніж ринкова вартості - про що було добре відомо відповідачеві. Нажаль до кінця 2018 р. ОСОБА_2 не вернув борг навіть на таких пільгових умовах. Бажаючи завершити справу без звернення до суду, позивач ще кілька разів подовжував свою пропозицію повернення боргу зі зменшенням його суми до 10000 доларів США та готовністю прийняти в рахунок погашення боргу належні йому нежитлові приміщення по вищій аніж ринкова вартості, але борг так і не був повернутий навіть на таких умовах.

20.01.2020 ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_3 попрохали в останнє подовжити дію пільгового варіанту повернення боргу до 25.07.2020 року, гарантуючи в двох повне повернення боргу в зазначені терміни. Нажаль відповідач так і не повернув отримані в борг кошти навіть на цих умовах, в останнє випрошені ним з дружиною терміни. Остання така пропозиція діяла до 25.07.2020 року. Нажаль, відповідач так і не скористався наданим йому пільговим варіантом закриття боргу. Враховуючи, що загальна сума основного боргу постійно змінювалася по причині отримання боржником додаткових сум та проведення певних виплат в рахунок повернення боргу, періодично підводилась сума залишку боргу, про що боржником писалась відповідна боргова розписка. При цьому грошові суми, що передавались відповідачем в рахунок повернення основного боргу, зазвичай фіксувались ним в його паперах, в котрих на його прохання напроти отриманих сум позивач ставив свій підпис. Окрім основного боргу у відповідача були ще й інші фінансові зобов`язання перед позивачем, котрі не завжди фіксувались на папері. Останнє погодження суми основного боргу відповідача було проведено 14.05.2020 року. При цьому, ним була надана особиста боргова розписка на суму 49750 доларів США. Вказаною розпискою відповідачем було гарантоване повернення боргу до кінця 2019р. Виплачені відповідачем після написання зазначеної розписки кошти покрили лише обслуговування боргу на запропонованих ним при отриманні грошей умовах, а саме 2% за кожен місяць користування боргом. Станом на день подання позовної заяви ОСОБА_2 борг не віддав, чим порушив виконання свого зобов`язання. На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Про це також свідчить відсутність жодної реакції відповідача на письмове попередження. Також вже біля 4 місяців відповідач не відповідає на дзвінки позивача і не виходить на зв`язок з ним. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом для примусового стягнення суми боргу.

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за борговою розпискою у розмірі 49 750 доларів США, що еквівалентно 1 377 535, 70 гривень;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми за користування коштами в розмірі 49 134, 00 гривні;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.

На підставі письмової заяви позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України.

Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до письмової розписки від 14.05.2019 року, підписаної особисто відповідачем, встановлено, що ОСОБА_2 , 1963 року народження, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , підтвердив, що 14.05.2019 року його борг ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 складає 49 750 доларів США. Також зазначено, що ОСОБА_2 гарантує повернення зазначеного боргу до кінця 2019 року за рахунок переоформленого оговореного нерухомого майна та частини грошових коштів, /а. с. 9/.

Згідно письмового повідомлення ОСОБА_1 від 14.04.2020 року, направленого ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 повідомив відповідача про те, що строк повернення боргу закінчився в кінці 2019 року. У випадку подальшого невиконання боргових зобов`язань на протязі наступних двох тижнів (до кінця квітня 2020) та ухилення від контактів, а саме ігнорування дзвінків та смс сповіщень, заявник буде змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості, /а. с. 10/.

Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України є: свобода договору;судовий захист цивільного права та інтересу;справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом вбачається, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики від 14.05.2019 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 49 134 гривні, виходячи з розрахунку 3% річних від суми боргу 40122, 40 грн.: 109, 92 грн. в день х 447 днів.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в обумовлений строк про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 10 510, 00 гривен, що підтверджується відповідним платіжним дорученням /а. с. 1/., однак позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 13 775, 00 гривень. Таким чином, суд задовольняє зазначену вимогу частково, та стягує з ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 10 510, 00 гривень.

На підставі ст. ст. 3, 12, 15, 16, 202-204, 207, 230, 546-551, 610, 611, 624, 626-629, 631, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 6-13, 81, 89, 141, 258, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ПозовЖмуд ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , - грошові кошти у сумі 49 750 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1 377 535, 70 гривень; 3 % річних від простроченої суми за користування коштами в розмірі 49 134, 00 гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,суму судового збору у розмірі 10 510, 00 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за

письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан