Справа № 703/3374/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.,

з секретарем судового засідання Римським Д.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі цивільну справу № 703/3374/20

за участю

представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

про захист прав споживачів шляхом визнання дій кредитора незаконними і протиправними, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами і скасування запису державного реєстратора,

встановив:

ОСОБА_3 подав до суду позов до ПАТ КБ «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., третя особа: ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», про захист прав споживачів шляхом визнання дій кредитора незаконними і протиправними, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами і скасування запису державного реєстратора.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 березня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір про надання у тимчасове користування кредитних коштів у розмірі 22882,50 доларів США. В цей же день між ним і банком було укладено договір іпотеки, за умовами якої він передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . До наведених договорів неодноразово укладались додаткові угоди.

03 серпня 2020 року його представник отримав від державного виконавця інформацію, з якої довідався, що відбулась заміна іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» замість ПАТ КБ «Надра».

07 серпня 2020 року позивачу надійшло письмове повідомлення від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгрунп» про відступлення права вимоги від ПАТ КБ «Надра» до цього відповідача шляхом укладення 30.07.2020 року відповідного договору. Це повідомлення містило також вимогу про необхідність з`явлення до м. Дніпро для проходження ідентифікації та верифікації для подальшої взаємодії.

Позивач стверджує, що кредитним договором та договором іпотеки не була передбачена можливість відступлення права вимоги до третіх осіб, а тому таке відступлення порушує договірні зобов`язання.

Крім того, приватний нотаріус не посвідчував наведений договір, іпотекодержателем було відділення № 8 філії ВАТ КБ «Надра» ЧРУ, а не банк.

Просив також врахувати, що договір про відступлення права вимоги було укладено з банком, а не з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, хоча наразі здійснюється виведення неплатоспроможного банку з ринку. ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не має дозволів на здійснення валютних і банківських операцій, а відступлення права вимоги по суті є стягненням на предмет іпотеки. Це товариство є фактором та надає послуги саме з факторингу.

В зв`язку з цим, просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.07.2020 р., укладений між ПАТ КБ «Надра» то ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», за його кредитними та іпотечними договорами.

Виклад позиції учасників справи щодо заявлених позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу без його участі.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»просив у позові відмовити та пояснив, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтереси. Сторони договору під час його укладення дотримались вимог чинного законодавства щодо істотних умов правочину. Посилання позивача на відсутність у товариства ліцензії на проведення операцій з валютними цінностями є необґрунтованим, оскільки така ліцензія необхідна при укладенні валютного кредитного договору, а в даному випадку відбулось відступлення права вимоги. Просив, також, врахувати, що позов подано з порушенням правил підсудності.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке виступає від імені ПАТ КБ «Надра», просив в позові відмовити. Пояснив, що позивачем не доведено факт порушення його права укладенням договору відступлення права вимоги. Зміна кредитора у зобов`язанні не впливає на обсяг прав і обов`язків позичальника. Оспорюваний договір було укладено під час здійснення ліквідаційної процедури шляхом проведення електронних торгів з дотриманням всіх норм і правил чинного законодавства.

Приватний нотаріус на розгляд справи не з`явилась. Направила до суду відзив, в якому просила в позові відмовити. Зазначила, що договір було укладено з додержанням норм чинного законодавства. Право вимоги було продано на аукціоні в межах ліквідаційної процедури. В подальшому укладений договір було посвідчено нотаріально та внесено зміни у запис про іпотеку. Вказала, що вона лише виконувала функції державного реєстратора, а тому є неналежним відповідачем по справі.

Представник ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» в судове засідання не з`явився, направив відзив на позов просив в позові відмовити. Пояснив, що у судовому порядку вирішувалось питання щодо визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, однак рішення суду було не на користь ОСОБА_3 . Станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором позивача стягується на підставі рішення суду. За оспорюваним договором відбулось відступлення право грошової вимоги, а не самої іноземної валюти. Право вимоги було продане на електронних торгах, однак вимоги про визнання цих торгів недійсними позивач не ставить.

Рух по справі.

13 жовтня 2020 року надійшла до суду позовна заява, справу було передано на розгляд судді Опалинської О.П.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року задоволено відвід судді Опалинської О.П.

Ухвалою від 08 грудня 2020 року суддя Кирилюк Н.А. прийняла справу до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи по суті.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

20 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 89п/08/2008-840 за умовами якого банк надає у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 22882,50 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Житлові рішення».

11 грудня 2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до цього договору, за умовами якої змінено розмір щомісячних платежів з 82,91 доларів США до 84,80 доларів США.

29 вересня 2009 року було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 20 березня 2008 року, якою сторони виклали договір у новій редакції, не змінюючи розміру отриманих кредитних коштів.

20 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 89п/08/2008-840/і, за умовами якого позивач з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

29 вересня 2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки, якою наведений договір було викладено в новій редакції, однак предмет іпотеки залишився незмінним.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 грудня 2015 року по справі № 703/5089/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2008 року в розмірі 23192,69 доларів США.

22 травня 2020 року відбувся аукціон з продажу активів ПАТ КБ «Надра», переможцем якого стало ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінасгруп», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-05-12-000017-b.

За результатами проведеного аукціону ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінасгруп» 30 липня 2020 року уклало договір № GL48N718070_I_7, за умовами якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки за кредитними договорами, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави. Згідно з додатком № до договору товариство набуло право вимоги за договорами, укладеним між банком і позивачем. В цей же день договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 884.

Сторони визнали, що цим договором відбулось відступлення права вимоги як за кредитним, так і іпотечним договорами.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2020 року та 03 серпня 2020 року приватним нотаріусом було проведено реєстрації зміни іпотекодержателя та зазначено іпотекодержателем ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінасгруп».

03 серпня 2020 року це товариство направило повідомлення ОСОБА_3 про відступлення права вимоги та зміну кредитора у зобов`язанні.

10 серпня 2020 року позивачу було направлено повідомлення про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінасгруп» відступило право вимоги за його договором ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Норми права, які застосовує суд.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Частинами 3, 4 статті 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Позиція суду щодо заявлених вимог.

За загальним правилом, встановленим статтею 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Статтею 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Предметом спору у цій справі є договір про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором, об`єктом якого є нерухоме майно, розташоване в м. Сміла Черкаської області та місцезнаходження якого за адміністративними поділом віднесене до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

А тому, позов у цій справі вірно пред`явлений за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Враховуючи наведене суд відхиляє доводи представника відповідача про порушення правил підсудності при зверненні до суду з наведеним позовом.

По суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

В позовній заяві ОСОБА_3 як на одну із підстав визнання договору відступлення права вимоги посилається на те, що між сторонами фактично було укладено договір факторингу.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заперечував проти цього та вказував, що відбулось укладення договору цесії, а не факторингу.

Відмежування договорів факторингу від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), має проводитись на підставі аналізу загальних положень про зобов`язання (глава 47 ЦК України та положень глави 73 ЦК України (факторинг).

Так, діюче законодавство (глава 47 ЦК) передбачає порядок та підстави заміни сторони у зобов`язанні, в тому числі кредитора.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК).

Відступлення права вимоги покладено в основу і договору факторингу (фінансування під відступлення права вимоги), що передбачено статтею 1077 ЦК України, за умовами якого одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника).

Здійснюючи розмежування договору цесії від договору факторингу потрібно враховувати, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом (первісним кредитором) фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги.

Важливою відмінністю між договором факторингу та договором відступлення права вимоги є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника і більше взаємовідносин не має ні з боржником, ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож фактично відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань. А за договором факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, що передбачено статтею 1084 Цивільного кодексу України. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги).

Враховуючи наведене, а також те, що за оспорюваним договором було відступлено право вимоги як за грошовими зобов`язаннями (що передбачено умовами про договір факторингу), так і за договорами іпотеки, застави, поруки (що не передбачено умовами про договір факторингу), суд погоджується з твердженням представника відповідача, що оспорюваний договір є договором відступлення права вимоги (цесії), а не договором факторингу.

Щодо тверджень позивача про те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Дніпрофінансгруп» не є банківською установою та не мало ліцензії на здійснення валютних операцій під час укладення оспорюваного договору суд зазначає наступне.

Предметом договору № GL48N718070_I_7 від 30 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» є право вимоги за кредитним договором, в тому числі за кредитним договором № 8/2007/840-К/1811-Н від 20 грудня 2007 року, а не валютні цінності, про що прямо зазначено у даному договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про валюту і валютні операції» небанківські фінансові установи на підставі ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції: 1) торгівля валютними цінностями в готівковій формі; 2) переказ коштів; 3) здійснення розрахунків у іноземній валюті на території України за договорами страхування життя; 4) факторинг (у частині здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника-нерезидента); 5) інші валютні операції, визначені Національним банком України.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не надав суду доказів на підтвердження того, що це товариство має індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій, генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або ліцензію на здійснення валютних операцій.

Однак, разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що це товариство не надавало позивачу кредит в іноземній валюті та не використовувало іноземну валюту як засіб платежу за оспорюваним договором про відступлення права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за оспорюваним договором про відступлення прав вимоги здійснювався у валюті України - гривні, про що прямо зазначено у договорі.

Крім того, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором в еквіваленті до національної валюті, а не в доларах США.

Укладений між відповідачами оспорюваний договір про відступлення прав вимоги не містить ознак здійснення операцій з валютними цінностями.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні між відповідачами спірного договору про відступлення прав вимоги від 30 липня 2020 року наявність у відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ліцензії на здійснення валютних операцій не є обов`язковою умовою, у зв`язку з чим посилання позивача як на підставу для визнання недійсним даного договору на відсутність у цього відповідача ліцензії на здійснення валютних операцій, судом відхиляються як необґрунтовані.

Також суд враховує, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ідентифікаційний код - 40696815) є: 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення).

Щодо підписання та посвідчення договору відступлення права вимоги, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої ст. 35 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), при цьому, фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня «спеціаліст») та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Згідно з п.17 ч.1 ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа фонду - працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених і цим законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа фонду (кілька уповноважених осіб фонду) визначається виконавчою дирекцією фонду (ч. 1 ст. 47 закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону, фонд безпосередньо або уповноважена особа фонду у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією фонду.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п.1 ч.4 ст.37 закону).

Відповідно до ч. 1 ст.48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює: повноваження органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; виконує повноваження, визначені ч. 2 ст. 37 цього Закону.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб : на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (ч. 6 ст. 51Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») .

Відповідно до п.1 Розділу VI Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: основні засоби; майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; майно банку , щодо обороту якого встановлено обмеження; дебіторська заборгованість; права вимоги. Інші види активів (майна) можуть продаватися у спосіб, значений законодавством .

Відповідно до п.п. 1, 3 Розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків , що ліквідуються проведення відкритих (торгів) аукціону здійснюється на підставі договору, укладеного між організатором відкритих торгів (аукціону) та Фондом.

Банк укладає договір купівлі-продажу активу (майна) не ніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів (аукціону) з можливістю продовження такого строку за рішенням Фонду у разі отримання Фондом обгрунтованого дання від банку та здійснення переможцем таких відкритих торгів (аукціону) повної оплати коштів за лот загальний строк не може перевищувати 132 робочих дня та не може закінчуватись пізніше завершення строку ліквідації банку), забезпечує проведення розрахунків відповідно до нього та протягом наступного робочого дня після дня проведення розрахунків інформує про завершення розрахунків уповноважений структурний підрозділ Фонду.

Таким чином, чинним законодавством передбачено, що Фонд уповноважений на організацію проведення торгів, в той час як договір купівлі-продажу активів з переможцем цих торгів укладає банк.

Судом встановлено, що сторонами договору відступлення права вимоги є ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на договорі мається відтиск печатки цих юридичних осіб, а також підписи уповноважених на це осіб. При цьому, від імені банку договір підписала ОСОБА_4 .

Судом досліджено довіреність від 28 липня 2020 року та встановлено, що на вчинення цієї дії ОСОБА_4 уповноважив ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду, на момент підписання договору строк її дії не закінчився.

Таким чином, суд критично критично оцінює доводи позивача щодо неналежного суб`єктного складу учасників оспорюваного договору.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, посилання позивача на те, що ні кредитним, ні іпотечним договорами не передбачена можливість відступлення права вимоги не може бути підставою для визнання цього договору недійним, оскільки можливість заміни кредитора у зобов`язанні затверджена на законодавчому рівні.

Крім того, на виконання умов наведеної статті 03 серпня 2020 року, тобто у 5-денний термін з моменту укладення договору, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» направило повідомлення позивачу про відступлення права вимоги. Позивач не оспорює наведений факт та приєднав копію відповідного повідомлення як доказ до позовної заяви.

Не знайшло свого підтвердження і посилання відповідача, що оспорюваний договір нотаріально не посвідчений, оскільки відмітка про це мається на самому договорі та відповідні зміни щодо іпотекодержателя були внесені до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд, також, зазначає, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими.

З огляду на те, що відповідно до ст.4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача.

З аналізу положень ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище.

Оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов`язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов`язків, то воно не потребує отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним.

Водночас позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Черленюх Л.В. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справою спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17). Спір про визнання недійсним та скасування запису про іпотеку щодо зміни іпотекодержателя, треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

З огляду на викладене суд вважає, що спір у ОСОБА_3 існує саме з ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» з приводу зміни іпотекодержателя.

Отже, позовні вимоги про визнання незаконними та скасування запису державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не можуть бути подані до державного реєстратора, в даному випадку приватного нотаріуса, якого позивач визначив співвідповідачем.

Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Оскільки позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

В позові ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (м. Київ, вул. Артема, 15, код ЄДРПОУ 20025456), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, код ЄДРПОУ 40696815), державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Черленюх Людмили Василівни 9 (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 111-113), третя особа товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2 літера «Б», код ЄДРПОУ 39761587), про захист прав споживачів шляхом визнання дій кредитора незаконними і протиправними, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами і скасування запису державного реєстратора відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 квітня 2021 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк