Номер провадження: 22-ц/813/1891/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: адвоката Соломатіна О.Б. Широкоборода С.М.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи виконавчий комітет Одеської міської ради, житлово-будівельний кооператив «Чорноморець Аркадія» про визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації про право власності та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи виконавчий комітет Одеської міської ради, ЖБК «Чорноморець Аркадія» про визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації про право власності та виселення.

Обгрунтовучи свої позовні вимоги тим, що вона є пайовиком і членом ЖБК «Чорноморець Аркадія», власником квартири АДРЕСА_1 , що належить ЖБК «Чорноморець Аркадія» і співвласником цього домобудівництва. Вказувала, що її право співвласності визначено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2013 року у справі №22ц/785/2091/13, якою встановлено: «... що домоволодіння не було поділено між співвласниками в натурі, а знаходилось і знаходиться до цього часу у спільній частковій власності. В договорі довічного утримання зазначено про передачу у власність ОСОБА_3 2/100 частин домоволодіння та перелічено, з яких приміщень та будівель це домоволодіння складається в цілому, однак при цьому не зазначено, які саме приміщення та будівлі передаються ОСОБА_3 ».

28 травня 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видане свідоцтво НОМЕР_1 на право приватної власності ОСОБА_3 об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яким, на думку позивача, було протиправно вилучено із спільної власності 32/100 його частини та збільшенням приватної власності ОСОБА_3 з 2/100 до 34/100 домобудівництва.

Позивачка ОСОБА_2 вказувала, що згідно із її технічним паспортом будинку АДРЕСА_2 (літ. «Ю»): а) загальна житлова площа всього домобудівництва становить 94,8 кв.м. б) загальна площа підсобних приміщень становить 153 кв.м.. За розрахунками позивача, 32, 4 кв.м. житлової площі, вказані в свідоцтві САЕ №669204 становлять: 32,4 кв.м. : 94,8 кв.м. х 100 = 34,177, тобто більш ніж 34/100 домобудівництва.

Правовстановлюючі документи ОСОБА_3 (Договір довічного утримання між ОСОБА_4 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач) від 23.06.2004р. та реєстрація цього договору в КП «ОМБТІ та РОН» від 05.07.2004р., номер запису: 202 в кн..: 13с-130) на дату отримання нею свідоцтві НОМЕР_1 від 28.05.2012р. були наявні тільки на 2/100 домобудівництва.

Таким чином позивачка вважає, що зі спільної власності пайовиків ЖБК та співвласників домобудівництва відповідачкою протиправно було вилучено на свою користь більш ніж 32/100 вказаного домобудівництва.

Вказувала, що на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 28.05.2012р., ОСОБА_3 здійснила державну перереєстрацію свого права приватної власності у збільшеному розмірі та зайняла усі приміщення у безпосередньо капітальному житловому будівництві, позначених в технічному паспорті ОСОБА_4 від 19.06.2003р. (відчужувач у договорі довічного утримання від 23.06.2004р.) як: житлові -1-3 (11,5 кв.м.), 1-2 (9,6 кв.м.), 2-3 (11,3 кв.м.), підсобні 1-го поверху: 2-1 (передпокій 7 кв.м.), 1-1 (передпокій 2,8 кв . м.), підсобні підвал: 1-6 (2,2 кв.м), 1-4 (10,2 кв.м.), 1-5 (9,1 кв.м.), 2-6 (9.1 кв . м.), 2-4 (5,9 кв.м), а також усі підсобні приміщення, розташовані на земельній ділянці в 0,0527 га за зазначеною адресою, що становить загальну площу 81,9 кв. м., з яких житлова площа складає 32, 4 кв.м.. Тобто, ОСОБА_3 , зареєструвала собі додаткові права на нерухоме майно на підставі вказаного свідоцтва на право власності.

Також ОСОБА_2 посилалась на те, що протиправність свідоцтва НОМЕР_1 від 28.05.2012р. випливає з самого його змісту та підстав його видачі. Зокрема, свідоцтво видане на усе домобудівництво літ. «Ю», тоді як правовстановлюючі документи ОСОБА_3 підтверджують її власність тільки на 2/100 цього домобудівництва, а адреса АДРЕСА_2 була також надана тільки на 2/100 цього домобудівництва. Договір довічного утримання від 23.06.2004р., замість якого видано свідоцтво НОМЕР_1 від 28.05.2012р., складений лише на 2/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями під АДРЕСА_2 , який в цілому складається з одного житлового будинку, на плані позначеного під літерою «Ю», житловою площею 94,8 кв.м. (тобто, ніяк ні 82,1 кв.м., та ніяк ні 34,2 кв.м. житлової площі, а тільки 2/100 від 94.8 кв.м. житлової площі). Перелік та розмір площ житлових і підсобних приміщень, зазначених у свідоцтві також не відповідає розміру площ і відповідному переліку, зазначеним у договорі довічного утримання від 23.06.2004р..

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №210 від 11 квітня 2012 року «Про присвоєння 2/100 частинам домоволодіння по АДРЕСА_3 , поштової адреси: АДРЕСА_2 », яке з`явилося підставою для позначення у свідоцтві НОМЕР_1 від 28.05.2012р. нової поштової адреси власності ОСОБА_5 , ставиться, як зазначено, тільки до 2/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 , та жодних правових наслідків в частині зміни форми або величини власності не несе, оскільки такі зміни підлягають обов`язкової державної реєстрації, яка на підставі цього розпорядження не проводилася.

Таким чином, позивач вважає, що свідоцтво НОМЕР_1 від 28.05.2012р., не відповідає правовстановлюючим документам ОСОБА_3 , зазначеним у цьому свідоцтві, а тому воно має бути визнане недійсним, а всі наслідки, викликані видачею цього свідоцтва, згідно до ст. 387, ч. 2 ст. 393 ЦК України, усунені, тобто, скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , всі протиправно зайняті житлові та підсобні приміщення вилучені з користування, володіння і розпорядження ОСОБА_3 , а сама ОСОБА_3 виселена з протиправно займаних житлових і підсобних приміщень будівництва 6/1 по АДРЕСА_4 .

Оскільки ОСОБА_3 безпідставно, та всупереч її правовстановлюючим документам, вважає, що вона має право власності на 34/100 домобудівництва АДРЕСА_3 , та не визнає права спільної власності на 32/100 домобудівництва, що припадають на зайняті нею приміщення, позивачка вважає необхідним визначити в натурі, роздільно по житлових і підсобних приміщень, розмір площ, що припадає на 2/100 власності ОСОБА_3 у домобудівництві 6/1 по АДРЕСА_4 , яка не заперечується, визначивши при цьому житлові та підсобні приміщення для розміщення цієї власності та надати ОСОБА_3 можливість користуватися своєю власністю на її розсуд.

Просила встановити в натурі розміри площ, що припадають на 2/100 власності домобудівництва наступним чином: а) по житлових приміщень - вигороди площі в 1,896 кв.м. праворуч від входу житлової кімнати, позначеної на плані, як 2-3 (11,3 кв.м.), від кута кімнати і до вхідних дверей в кімнату з підсобного приміщення, позначеного на плані як 2-1 (передпокій 7 кв.м.); б) по підсобним приміщеннями - вигороди площі в 3,06 кв. м. праворуч від входу у підсобне приміщення, позначене на плані як 2-1 (передпокій 7 кв.м.), в просторі між стінами, починаючи від торцевої стіни. Вибір цих приміщень обґрунтовує тим, що до них є окремий самостійний вхід, а також можливістю організації окремого вільного проходу до них через існуючу хвіртку з боку АДРЕСА_4 та земельну ділянку, що забезпечить ОСОБА_3 зручності користування своєю власністю, для визначених нею цілей і створюватиме мінімальні незручності пайовикам ЖБК в користуванні іншими площами та приміщеннями домобудівництва.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити його вимоги у повному обсязі, з наведених у позові правових підстав.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що оспорюване свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 28.05.2012р. було видане виконавчим комітетом ОМР на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11 квітня 2012 року №210, яке є, у свою чергу, чинним у зв`язку з набранням чинності постанови Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року. Вважає, що за таких обставин, відсутні будь-які підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 28.05.2012р.. Вважає, що не відповідають дійсності твердження представника позивача про те, що ОСОБА_3 нібито належали лише 1,896 кв.м. житлових приміщень у будинку АДРЕСА_3 . Вказував, що Приморським районним судом м. Одеси за розглядом справи №2-2409/10 рішенням від 17 червня 2010 року було встановлено, що житловий будинок, позначений в технічних паспортах літ. «Ю», загальною площею 247, 8 кв.м., фактично складається з житлових приміщень, яким володіють та користуються 3 різні особи: так приміщення, позначені в технічних паспортах від 19.06.2003р. та від 08.04.2004р. №№1-1, 1-2, 1-3. 1-4, 1-5, 1-6, 2-1, 2-3 2-4, 2-6, 2-6а, 2-9, площею 82, 1 кв.м., що становить 2/100 частини ЖБК «Чорноморець Аркадія»; приміщення, позначені в тих же технічних паспортах №№2-1а, 2-2, 2-5, 2-7, 2-8, площею 38, 9 кв.м., що становить 1/100 частини ЖБК «Чорноморець Аркадія» належать ОСОБА_6 , іншими приміщеннями будівлі літ. «Ю» площею 127, 1 кв.м. користується ОСОБА_2 .. Також по цій справі було встановлено, що з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2005 року у справі №2-822/05 вбачається, що нерухоме майно у вигляді 2/100 частини ЖБК «Чорноморець Аркадія», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на яке судом було визнано право власності за ОСОБА_4 , становить все нерухоме майно, успадковане нею після смерті батьків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Іншого нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 у власності ОСОБА_4 не перебувало. 23 червня 2004 року за договором довічного утримання, домоволодіння АДРЕСА_3 , що складає 2/100 частини ЖБК «Чорноморець Аркадія», що перебувало у власності ОСОБА_4 було передане нею дочці ОСОБА_3 .. Вказаний договір був визнаний дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2005 року (справа №2-11429/05).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2011 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2010 року було змінено лише у частині зобов`язання ЖБК «Чорноморець Аркадія» виключити ОСОБА_1 з членів кооперативу та зобов`язання Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_9 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Отже, вищевказані факти, встановлені рішенням суду від 17 червня 2011 року, зроблені судом на підставі цих фактів висновки були підтверджені судом апеляційної інстанції.

Також, рішенням суду від 18 жовтня 2012 року у справі №1522/11196/11 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про вселення до приміщень домоволодіння, позначених на технічному паспорті №№1-2, 1-3, 2-3 саме з тих підстав, що в нього відсутнє право користування та будь-які інші майнові права щодо житла у домоволодінні АДРЕСА_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2013 року по справі №522/4245/13 було відмовлено у задоволенні позову ЖБК «Чорноморець Аркадія» про визнання недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 28 травня 2012 року. При цьому судом встановлено, що усе майно, яке належало ОСОБА_4 (матері ОСОБА_3 ) та було успадковане нею після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у подальшому було передане нею ОСОБА_3 за договором довічного утримання від 23 червня 2004 року. Саме це майно на теперішній час складає домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Вказував, що з цих самих підстав суд відхилив твердження ЖБК «Чорноморець Аркадія» про те, що ОСОБА_3 отримано у власність за договором довічного утримання нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 площею лише 1,896 кв.м, а не усе нерухоме майно, якому на теперішній час присвоєно адресу АДРЕСА_3 . ЖБК «Чорноморець Аркадія» та ОСОБА_2 оскаржили вказане судове рішення, проте ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2013 року дане рішення було залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2014 року були відхилені касаційні скарги ЖБК «Чорноморець Аркадія» та ОСОБА_2 на дані судові рішення.

Представник відповідача вважає, що всі вищевказані судові рішення у справах учасниками, яких були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ЖБК «Чорноморець Аркадія», вичерпно та безальтернативно підтверджують усю хибність посилань представника позивачки на наявність у власності ОСОБА_3 лише 1,896 житлових приміщень у будинку АДРЕСА_3 . З урахуванням викладеного, вважає, що даний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року залучено ОСОБА_10 до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 ..

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток. Крім того, інтереси ОСОБА_10 представляє його адвокат.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, заперечення адвоката Широкоборода С.М., колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником 3/100 частини ЖБК «Чорноморець Аркадія», розташованих по АДРЕСА_3 , згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №2-18 від 28 серпня 1996 року, яке було видане на підставі технічного паспорту на дачу (садовий будинок) АДРЕСА_5 , складеного станом на 20.04.1996р. та довідки ЖБК «Чорноморець Аркадія» від 24.03.1996р. за №139.

Також судом встановлено, що 23 червня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, посвідчений Нікітюк О.М., державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі під №5-1713, відповідно до умов якого ОСОБА_3 набула право власності на 2/100 частини домоволодіння з господарськими спорудами ЖБК «Чорноморець Аркадія», під АДРЕСА_3 , що в цілому складається з одного житлового будинку, на плані зазначено під літ. Ю, житловою площею 94,8 кв.м, та господарських споруд під літ. т, т1, т2, У - літніх кухонь, т3, т8, У1, 74, 119а - сараїв, т5, 74б, 135 - вбиралень, т6 - альтанки, т7 - гаражу, 74в - душу, 13, 13б, 1-4, 24, 26 - огорожі, ІХ, Ха, Хб, Хв - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1 350 кв.м..

Право власності ОСОБА_3 за цим договором зареєстровано КП ОМБТІ та РОН 05 липня 2004 року під №202 в книзі 13с-130 (т. 1, а.с. 31).

Згідно із технічним висновком Про можливість виділу частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 в окрему одиницю, складеного ТОВ Художньо-інжиніринговий центр Експрес-Проект ЛТД, можливим є виділ частини домоволодіння, що складається з земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 з розташованими на ній будівлями літ. т1, т2, т5, а також частини будівлі літ. Ю (приміщення 2-1, 2-3, 1-2, 1-3, 1-1 першого поверху, приміщення 1-6, 1-4, 1-5, 2-6, 2-6а, 2-4, 2-9 підвалу) у якості самостійної одиниці, після виділу частини домоволодіння вказаним у висновку способом, воно буде відповідати діючим нормам, зокрема, ДБН 360-92** Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації №210 від 11 квітня 2012 року «Про присвоєння 2/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 , поштової адреси: АДРЕСА_2 » 2/10 частинам домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке складається з жилого будинку літ. Ю загальною площею 81,9 кв.м, у тому числі житловою площею 32,4 кв.м, літньої кухні літ. т1 загальною площею 8,8 кв.м, літньої кухні т2 загальною площею 3,8 кв.м, вбиральні літ. т5 загальною площею 1,4 кв.м присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 , власником якого в цілому є ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 22).

28 травня 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житлових будинок з господарськими будівлями серії САЕ №669204, згідно якого ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в цілому, яке складається у цілому з будинку літ. Ю загальною площею 82,1 кв.м, у тому числі житловою площею 32,4 кв.м, літньої кухні літ. т1 літ. т2, вбиральні літ. т5, відображених у технічному паспорті від 28 квітня 2012 року.

Свідоцтво видане на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11 квітня 2012 року №210; замість договору довічного утримання від 23 червня 2004 року, посвідченого Нікітюк О.М. державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори в реєстрі під №5-1713, зареєстрованого КП ОМБТІ та РОН 5 липня 2004 року під №202 в книзі 13с-130.

Право власності ОСОБА_3 за цим договором зареєстровано КП ОМБТІ та РОН 5 червня 2012 року під №44793 в книзі 313-118.

За змістом частини 4 статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції було досліджено судові рішення, зокрема, по справі №2-822/05 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ЖБК «Чорноморець-Аркадія» , УЖКГ ВК ОМР рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2005 року визнано недійсним свідоцтво про право власності за ОСОБА_1 на 2/100 частин будинку АДРЕСА_3 . Зазначеним рішенням також було встановлено що частину будинку ОСОБА_4 отримала за спадщиною за заповітом після смерті батька, а іншу частину отримала за заповітом після смерті матері та вирішено що ОСОБА_4 фактично є власником 2/100 частин домоволодіння, яке в цілому складається з одного жилого будинку літ. «Ю», літньої кухонь літ. «У», «т». «т1», «т2», сараїв літ. «У1», «74», «119а», «т8», «т3», уборної літ. «74б», «135», «т5», душа лит.»74в», бесідки літ. «т6», гаражу літ. «т7» (т. 2 а.с. 80-83). Ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2007 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2010 року по справі №2-2409/10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, ЖБК Чорноморець-Аркадія про виселення та зобов`язання не перешкоджати в здійсненні права власності, зобов`язання зняти з реєстраційного обліку, зобов`язання виключити з членів кооперативу та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ЖБК Чорноморець-Аркадія, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Шоста одеська державна нотаріальна контора, КП ОМБТІ та РОН, про визнання права власності на частину домоволодіння у порядку спадкування та усунення перешкод у користуванні майном (а.с. 106-111 т. 1), у позові ОСОБА_11 відмовлено і встановлено, що домоволодіння на АДРЕСА_3 складається з житлового будинку літ. Ю та надвірних (господарських) споруд, також про те, що все нерухоме майно що належало на праві власності ОСОБА_4 , повністю перейшло у приватну власність ОСОБА_12 за договором довічного утримання.

Вказаним рішенням суду також встановлено, що житловий будинок, позначений в технічних паспортах літ. Ю загальною площею 247,8 кв.м, фактично складається з приміщень, якими володіють та користуються три різні особи: приміщення, позначені в технічних паспортах від 19 червня 2003 року та 8 квітня 2004 року №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 2-1, 2-3, 2-4, 2-6, 2-6а, 2-9, площею 82,1 кв.м, що становить 2/100 частини ЖБК Чорноморець-Аркадія, належать ОСОБА_3 (до укладення договору довічного утримання від 23 червня 2004 року належало ОСОБА_4 ); приміщення позначені в тих же технічних паспортах №№ 2-1а, 2-2, 2-5, 2-7, 2-8, площею 38,9 кв.м, що становить 1/100 частини ЖБК Чорноморець-Аркадія, належать ОСОБА_6 , про що зазначено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2009 року (справа №2-6704/09); іншими приміщеннями будівлі літ. Ю площею 127,1 кв.м користується ОСОБА_2 .. Між вказаними особами також фактично розділена і земельна ділянка площею 1 350 кв.м, на якій розташоване домоволодіння, тобто вони користуються відокремленими частинами будинку, земельної ділянки, також розділені господарські будівлі. Вказаний порядок користування склався ще за життя ОСОБА_4 ..

Судовими рішеннями за розглядом цієї справи №2-2409/10 встановлено, що « ОСОБА_4 на праві приватної власності належала частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що становить 2/100 частини ЖБК «Чорноморець Аркадія» та складається з одного житлового будинку, на плані зазначено під літ. Ю, літньої кухні літ. У, т, т1, т2, сараїв - т3, т8, У1, 74, 119а, вбиралень - т5, 74б, 135, альтанки - т6 , гаражу -т7. Душу «74в», огорожі - 13, 13б, 1-4, 24, 26, мостіння ІХ, Ха, Хб, Хв, розташованих на земельній ділянці площею 1350 кв.м., яке вона отримала у спадок від своїх батьків : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 108).

За життя ОСОБА_4 розпорядилася належним їй майном на випадок смерті, залишивши заповіт, посвідчений 18 травня 2005 року ОСОБА_13 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1688, в якому зазначено, що все майно, яке буде належати ОСОБА_4 на день смерті, вона заповідає ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 спадщини позбавляє. З огляду на наведене, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_3 в порядку спадкування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Право власності ОСОБА_4 припинено у зв`язку з укладенням договору довічного тримання від 23 червня 2004 року (п. 1 ст. 346 ЦК України). Судом також встановлено, що інших будь-яких договірних правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які б давали підстави для обмеження прав ОСОБА_3 , як нового власника, не існувало, як не існує і передбачених законом підстав» (т. 1, а.с. 106-111).

Таким чином, судом встановлено, що усе майно, яке належало ОСОБА_4 (матері ОСОБА_3 ) та було успадковане нею після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у подальшому було передане нею ОСОБА_3 за договором довічного утримання від 23 червня 2004 року. Саме це майно на теперішній час складає домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2011 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2010 року було змінено лише у частині зобов`язання ЖБК «Чорноморець Аркадія» виключити ОСОБА_1 з членів кооперативу та зобов`язання Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_9 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 25-29).

Вказані обставини знайшли своє підтвердження у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ЖБК «Чорноморець-Аркадія» про усунення перешкод у користуванні та вселенні (по справі №1522/11196/11), що право власності на 2/100 частин будинку 6/1 ОСОБА_3 здійснено на законних підставах і спірні приміщення правомірно перебувають у її власності та яке набрало законної сили 29 жовтня 2012 року (т. 1, а.с. 112-114), і у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2013 року за розглядом справи №522/4245/13 (т. 1, а.с. 115-120) за позовом ОСОБА_3 до ЖБК «Чорноморець-Аркадія», за участю третіх осіб -ОМР про припинення права користування земельною ділянкою і визнання права користування і за позовом ЖБК «Чорноморець-Аркадія» до ОСОБА_12 про визнання недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності від 28.05.2012р.. в цьому рішенні встановлено що цим свідоцтвом не порушуються права чи охоронювані законом інтереси ЖБК «Чорноморець-Аркадія».

При цьому, судом досліджувались доводи ЖБК «Чорноморець Аркадія» про те, що ОСОБА_3 отримано у власність за договором довічного утримання нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 площею лише 1,896 кв.м, а не усе нерухоме майно, якому на теперішній час присвоєно адресу : АДРЕСА_2 , та згідно рішення суду ці твердження не знайшли свого підтвердження та були спростовані встановленими за розглядом справи обставинами.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2013 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2013 року (т. 1, а.с. 121-127) та ухвалою ВССУ від 27 лютого 2013 року (т. 1, а.с. 128-130).

Також рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2011 року у задоволенні позовнних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним відмовлено, та яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2013 року (а.с. 17-19 т. 1).

Крім того встановлено, що по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року (справа №522/16170/14-а) визнано протиправним та скасовано розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №358 від 18.06.2014р. «Про розгляд питання заступника прокурора Приморського району м. Одеси від 03.06.2014р. №16-6459 вих14 про усунення порушень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», видане та підписане від імені Приморської районної адміністрації ОМР головою Осауленко Світланою Вікторівною (а.с. 84-87 т. 1). При цьому, ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року встановлено, що дійсно своїм розпорядженням ПРА ОМР присвоїла нову поштову адресу і на підставі даного розпорядження було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності від 28.05.2012р. та зареєстровано згідно чинного законодавства в КП «ОМБТІтаРОН» 05.06.2012р. та таке право було нею реалізовано після одержання свідоцтва, і після такої реалізації вичерпало свою дію, як ненормативний правовий акт органу місцевого самоврядування який є актом одноразового застосування. (а.с. 102-105 т1). Таким чином спірне свідоцтво отримано на підставі чинного розпорядження.

Проаналізувавши наявні судові рішення, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 стала власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 на законних підставах. Будь-яких доказів щодо порушення відповідачем прав позивача ті інших прав членів ЖБК в користуванні їх власністю суду не наведено, а також яким саме чином, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню і вимога зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод членам ЖБК «Чорноморець Аркадія» в користуванні площами, вільними від її власності, як в житлових, так і підсобних приміщеннях.

У даному випадку ОСОБА_2 оскаржує свідоцтво на право власності ОСОБА_3 НОМЕР_1 від 28.05.2012р., однак, правові підстави набуття відповідачем права власності були встановлені в інших судових рішеннях.

Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Таким чином, для скасування свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно має бути визнано незаконним та скасовано рішення органу, на підставі якого було видано оспорюване свідоцтво.

Вказане кореспондується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09 березня 2021 року у справі №756/4120/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 904/750/19, від 27 травня 2020 року №442/2771/17.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, колегія суддів доходить висновку про доведеність пред`явленого позову, а тому судом першої інстанції було вірно відмовлено в його задоволенні.

За таких обставин, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції(див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні, оскільки доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 08 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік