Справа № 308/4479/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області Зарева Н.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради щодо визнання права власності на нерухоме майно та заяву про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області з позовом до Ужгородської міської ради щодо визнання за нею права власності на торгівельний павільйон загальною площею 39,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовної заяви ОСОБА_2 посилається на те, що згідно з рішенням Ужгородського міськвиконкому № 894 від 28.02.2006 року їй було надано дозвіл на будівництво торгівельного павільйону та затверджено всю необхідну будівельну документацію.

Чотирнадцятого січня 2008 року Управління майном м. Ужгород уклало договір з позивачем ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 , як суб`єктами підприємницької діяльності про безкоштовне користування автозупинкою в комплексні з двома торгівельними павільйонами по АДРЕСА_2 ) загальною площею: торгового павільйону № 1 - 20,5 м2; та торгового павільйону № 2 - 18,7 м2 терміном на 10 років.

Позивачка посилається на те, що, оскільки, вона за свої кошти виготовила технічні умови на підключення інженерних мереж, провела будівництво приміщення торгівельного павільйону, отримала всі необхідні дозвільні документи, підключила приміщення до мереж електропостачання, водоканалу, каналізації та належним чином ввела його в експлуатацію, то в неї є всі підстави вважати себе власником даного об`єкту. При цьому процес реєстрації права власності та спірне майно зупинено із-за спеціального режиму роботи державного органу в умовах пандемії. Водночас, Ужгородською міською радою заперечується факт належності ОСОБА_1 спірного майна, оскільки, дане майно начебто було надано їй тільки у користування згідно з відповідним Договором № 35 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом. При цьому, спірний торгівельний павільйон виставлений на аукціон, який проводиться компанією «Прозорро» з метою його здачі в оренду.

Підставою для звернення саме до суду загальної юрисдикції вважає той факт, що всі документи, які підтверджують її право власності на спірне майно, видані їй та її покійному чоловіку як приватним особам, а не суб`єктам підприємницької діяльності.

Окрім цього, позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій послалась на те, що у зв`язку з проведенням аукціону з оренди належного їй торгівельного павільйону 23 квітня 2021 року просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони третій особі компанії «Прозорро» проведення 23.04.2021 року аукціону з оренди спірного майна й вчинення будь-яких дій щодо нього, та забороні Ужгородській міській раді вчиняти будь-які дії щодо спірного майна до вирішення справи по суті, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

Дослідивши матеріали позовної заяви суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з позовної заяви, учасниками спірних відносин є Ужгородська міська рада та позивач ОСОБА_1 . Відносини щодо спірного майна виникли на підставі договору (правочину), укладеного між Управлінням майном м. Ужгорода та приватними підприємцями Свергун Н.І. та Свергун О.М.

Відповідно до п. 1, 6 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи:

- у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Положеннями ст. 3 ГК України передбачено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При цьому приписами ст. 2 ГК України визначено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно з ст. 55 ГК України, с уб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, між позивачем, яка в момент укладення договору № 35 безкоштовного користування авто зупинкою-комплексом від 14.01.2008 року діяла як суб`єкт підприємницької діяльності, тобто, як суб`єкт господарювання, та відповідачем Ужгородською міською радою, виник господарський спір, пов`язаний з відносинами, щодо умов виконання даного правочину та визнання права власності на торгівельний павільйон, який був влаштований позивачем на підставі вказаного договору для здійснення підприємницької (господарської) діяльності.

Отже, з характеру та суті правовідносин вбачається спір про право, який не може бути предметом розгляду в цивільному судочинстві, оскільки сторонами такого є суб`єкти господарської діяльності, а сам спір виник у зв`язку із здійсненням позивачем такої діяльності та для забезпечення здійснення такої діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суддя дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження.

Враховуючи, рішення про відмову у відкритті провадження з підстав, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 19, п. 1 ч.1 ст. 186, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити

Ухвала набирає законної з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.І. Зарева