Провадження 2-з-44/21
ухвала

06 квітня 2021 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.

за участю секретаря Буртової О.Є.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

05.04.2021 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 , що належать або підлягають переданню чи сплаті відповідачу та перебувають у нього чи в інших осіб, та на все його рухоме та нерухоме майно, заборонивши вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що у провадженні Обухівського районного суду Київської області знаходиться справа № 753/11484/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та відшкодування збитків, предметом спору по якій є грошові кошти, що має сплатити відповідач позивачу у розмірі 644 200 (шістсот сорок чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. Вищезазначена сума боргу виникла у відповідача перед позивачем у результаті невиконання зобов`язань по Договору на виконання робіт №177 від 22 жовтня 2019 року. Відповідач, одержав попередню оплату та взагалі не приступив до виконання своїх обов`язків по Договору. Крім того, відповідач повністю ігнорує законні вимоги позивача щодо повернути попередньої оплати. В зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 ухиляється від добровільного виконання грошового зобов`язання і не має наміру повертати одержані від позивача грошові кошти, просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Згідно з ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові документи, суд зазначає наступне.

Приписами статті 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (крім випадків, передбачених ч.4 ст.151 ЦПК ). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися , зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р., роз`яснено про те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги існування спору між сторонами, предмет спору, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Незгода відповідача ФОП ОСОБА_2 в добровільному порядку повертати грошові кошти, одержані по Договору свідчить лише про наявність спору між сторонами і не є сама по собі доказом унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а докази вчинення відповідачем дій щодо намагання відчужити належне йому рухоме чи нерухоме майно заявником не надані.

Крім того, суд враховує, що заявником не надано відомості про рухоме та нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, про кошти, що підлягають передачі чи сплаті відповідачу або наявні у нього, не надано суду також доказів і про наявність рахунків, на яких зберігаються кошти відповідача та не вказано на яку суму коштів слід накласти арешт.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи № 753/11484/20 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та відшкодування збитків.

Одночасно суд звертає увага на те, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням заявиналежними доказами, зокрема, доказами належності конкретного майна відповідачу, у разі подання заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 149 153, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області відповідно до статей 353, 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.В. Потабенко