Справа № 645/5287/19
Провадження № 2/645/81/21

06 квітня 2021 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.
за участі секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.
за участю представника позивача адвоката Дзунда Ольги Володимирівни, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001035 від 26.06.2018 року
розглянувши у відкритому судому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору кредиту,
Позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 та СК «Перспектива» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 843-1-27/44/1/8-186 від 19.03.2008 року у розмірі 93 178,06 доларів США, що еквівалентно 2 461 945,58 грн. (за курсом НБУ на 18.06.2019 року).
В обгрунтування позову зазначено, що 19.03.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 843-1-27/44/1/8-186, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 56 128,00 доларів США та зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, повернути кредит з врахуванням відсотків за користування кредитом в строк до 10.03.2023 року включно.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором 19.03.2008 року між СК «Перспектива» та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено договір поруки № 843-3-27/44/1/8-93, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 843-1-27/44/1/8-186 від 19.03.2008 року. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, у випадку невиконання позичальником будь-якого зобов`язання за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
В період дії кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 18.06.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 93 178,06 доларів США, що еквівалентно 2 461 945,58 грн. (за курсом НБУ на 18.06.2019 року), з яких: 1 408 860,91 грн. сума заборгованості за кредитом, 1 053 084,67 грн. сума заборгованості за відсотками.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.
19.12.2019 року до суду надійшла заява представника АТ «Альфа-Банк» Петренко С.В. про заміну первісного позивача на його правонаступника у зв`язку з реорганізацією АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 року заяву представника АТ «Альфа-Банк» Петренко С.В. задоволено, замінено первісного позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк».
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
05 січня 2021 року ухвалою Фрунзенського районного суду було закрито провадження в частині позовних вимог АТ «АльфаБанк» до Споживчого кооперативу «Перспектива» про стягнення заборгованості. Ухвала набрала чинності.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також зазначила, що 10.11.2010 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків по справі 161/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» (на даний час правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») було прийнято рішення про стягнення заборгованості в розмірі 494 995,31 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 5349,95 грн. Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи відповідно до вищевказаного Рішення третейського суду. Постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 15.01.2013 року будо відкрито виконавче провадження № 36365683. Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 24.11.2017 року виконавчий документ було повернуто стягувачу відповідно до п. З ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Більше даний лист не пред`являвся на виконання та поданий бути не може у зв`язку з пропуском строку на його подання. Таким чином, заборгованість за вказаним виконавчим листом стягнута не була.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, які повернулись на адресу суду. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.
Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади.
Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу Україниу зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Вирішуючи спірні правовідносини суд бере до уваги, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що 19.03.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 843-1-27/44/1/8-186.
Згідно п. 1.1. договору кредиту, кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 56 128,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначених у Додатку № 1 до цього договору. Кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту встановлено 10 березня 2023 року включно (п. 1.1.1. кредитного договору).
З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором 19.03.2008 року між СК «Перспектива» та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено договір поруки № 843-3-27/44/1/8-93, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливої неустойки (пені, штрафу), у обсязі, в строк та в порядку, передбаченими цим договором.
Внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 18.06.2019 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 93 178,06 доларів США, що еквівалентно 2 461 945,58 грн. (за курсом НБУ на 18.06.2019 року), з яких: 1 408 860,91 грн. сума заборгованості за кредитом, 1 053 084,67 грн. сума заборгованості за відсотками.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Позивач зазначає, що в період дії кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не дотримувався його умов, внаслідок чого станом на 18.06.2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 93 178,06 доларів США, що еквівалентно 2 461 945,58 грн. (за курсом НБУ на 18.06.2019 року), з яких: 1 408 860,91 грн. сума заборгованості за кредитом, 1 053 084,67 грн. сума заборгованості за відсотками.
В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, заперечень від відповідача щодо розрахунку не надходило.
У відповідності до положень ст.525ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.
За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідач відзив на позовну заяву, або доказів про відсутність заборгованості перед позивачем не надав.
Суд знаходить позовні вимоги АТ «Альфа - Банк» в розмірі 93 178,06 доларів США такими, що підлягають частковому задоволенню.
Так, у судовому засіданні представником позивача були надані пояснення, що 10.11.2010 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків по справі 161/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» (на даний час правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») було прийнято рішення про стягнення заборгованості в розмірі 494 995,31 грн. та сплаченого третейського збору у розмірі 5349,95 грн. Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи відповідно до вищевказаного Рішення третейського суду. Постановою Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 15.01.2013 року будо відкрито виконавче провадження № 36365683. Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 24.11.2017 року виконавчий документ було повернуто стягувачу відповідно до п. З ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Більше даний лист не пред`являвся на виконання та поданий бути не може у зв`язку з пропуском строку на його подання.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Розглядаючи позовні вимоги, в межах заявлених, суд зазначає, що відповідно до курсу НБУ станом на час ухвалення рішення, 1 долар США дорівнює 27грн 94 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 631, 1049, 1050 ЦК України, ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 274, 279-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .
Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2021 року.
Головуючий суддя -