Номер провадження 2/754/1110/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Куценко Ю.В.

за участю:

представника позивача - адвоката Ромашевської О.В.,

представника відповідача - адвоката Сініциної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до Відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути аліменти з Відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій формі (з урахуванням індексації) 4000,00 грн. щомісяця до 09.04.2023 року. В обґрунтування вказаного позову зазначила про те, що від шлюбу з Відповідачем має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з Позивачем та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу Відповідач інколи пересилає кишенькові кошти сину, яких недостатньо на його утримання. Наразі Позивач працює на двох роботах так, як вимушена одноособово забезпечувати дитину. Крім того, ОСОБА_3 в 2020 році був зарахований до Київського механіко-технологічного коледжу і продовжить своє навчання до 30.06.2024 року.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. від 09.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач скористався правом наданим йому статтею 178 ЦПК України та подав до суду Відзив за змістом якого вбачається, що останній не заперечує щодо свого батьківського обов`язку утримувати дитину, однак не погоджується із сумою аліментів, які підлягають до стягнення. Вказану позицію пояснює тим, що Позивач не намагалася в позасудовому порядку вирішити питання спільного утримання сина. Крім того, Позивач не заперечував свого обов`язку утримання сина і обов`язку часткової оплати вартості навчання сина. Доводи Позивача щодо того, що Позивач частину доходу отримує офіційно, а іншу частину в натурі не заслуговують на увагу при визначенні розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами даного факту, а є лише намагання ввести суд в оману. Оскільки Відповідач офіційно зареєстрований як ФОП, то у нього немає заробітної плати, а є тільки дохід від діяльності, якою він займається. Місячний дохід Відповідача в період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року складає 4479,05 грн., в період з 01.07.2020 року по 25.10.2020 року дохід відсутній, у зв`язку з тим, що під час продовження карантину СОVID-19 діяльність практично не велась. Крім того, на частковому утриманні Відповідача знаходяться батьки, які є пенсіонерами і отримують мінімальну пенсію, якої вистачає лише на деякі необхідні ліки і якісь мінімальні витрати на продукти харчування. У зв`язку з вищевикладеним Позивач просив визначити йому аліменти у розмірі 1300,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у свою подала до суду Заперечення на відзив, де вказувала про те, що в доданих до відзиву матеріалах, відсутнє підтвердження того, що батьки Відповідача отримують саме мінімальну пенсію. Крім того, вони отримують пенсійне забезпечення від держави, на відміну від неповнолітньої дитини, яку повинні забезпечувати батьки. Відповідно до норм Податкового кодексу України, ФОП, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, Податковим кодексом України не передбачено визначення чистого доходу. Середня заробітна плата по м. Києві на листопад 2020 року згідно МінФІн України складає 17582,00 грн. Просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі 4000,00 грн.

В судовому засіданні представник Позивача - адвокат Ромашевська О.В., обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму аліментів в розмірі 4000,00 грн. вказувала на те, що позивач сплачує 1500,00 грн. за вартість житлово-комунальних послуг за квартиру, де проживає. В даній квартирі зареєстровано 4 особи. На навчання сина Позивач витрачає 1200,00 грн. за пів року, на їжу для дитини 2500,00 грн. в місяць. На дозвілля сина витрати Позивача щомісячно становлять 1500,00 грн., на одяг 1000,00 грн.

Представник Відповідача - адвокат Сініцина О.П. в судовому засіданні вказувала на те, що в процесі розгляду справи було встановлено, що Відповідач є ФОП, в період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року отримав дохід 4479,05 грн., а в період з 01.07.2020 року по 25.10.2020 року у нього був відсутній дохід, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на всій території України. В свою чергу, Відповідач, як свідомий батько бере участь в забезпечення дитини, що підтверджено належними та допустимими доказами. Позивачем в процесі розгляду справи не надано достатніх доказів на підтвердження можливості Відповідача, враховуючи його матеріальний стан, сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 4000,00, грн. Враховуючи той факт, що матеріальне становище Відповідача в умовах сьогодення, є кризовим, а також враховуючи те, що Відповідач приймає активну участь у забезпеченні та вихованні сина, бере участь у додаткових витратах на його утримання, усвідомлюючи свій батьківський обов`язок, вважала за можливе просити суд стягнути з нього аліменти на користь Позивача на утримання сина у розмірі 1500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, присудження розміру аліментів у сумі 4000,00 грн. щомісячно позбавить останнього до будь-яких засобів до існування, оскільки становить розмір місячного доходу Відповідача.

Вислухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі - Позивач та Відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 02.09.2019 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 з 26.06.2018 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказує Позивач в позовній заяві неповнолітня дитина знаходиться на повному її утриманні, Відповідач у свою чергу добровільно не надає кошти на утримання дитини. Інколи перечисляє кишенькові кошти сину, яких недостатньо на його утримання.

Як вбачається з довідки Київського механіко-технологічного коледжу від 29.07.2020 року №255 неповнолітній ОСОБА_3 , 2005 року народження після закінчення 9 класів у 2020 році вступав до Київського механіко-технологічного коледжу 1 рівня акредитації на денне відділення за спеціальністю 274 Автомобільний транспорт. Дата закінчення коледжу 30.06.2024 року.

Відповідно до фіскального чеку від 21.08.2020 року ОСОБА_3 було сплачено кошти у розмірі 1200,00 грн. за навчання в Київському механіко-технологічному коледжі.

На підтвердження того, що Відповідач фінансово підтримує дитину, останнім було надано копію квитанції від 03.11.2020 року, з якої вбачається, що Відповідачем ОСОБА_2 сплачено кошти у розмірі 1200,00 грн. за навчання сина в Київському механіко-технологічному коледжі.

Крім того, відповідно до копії платіжного доручення №424 від 27.01.2021 року вбачається, що Відповідачем ОСОБА_2 сплачено кошти у розмірі 1200,00 грн. за навчання сина в Київському механіко-технологічному коледжі.

Позивачем на підтвердження розміру щомісячних витрат до матеріалів справи долучено копії квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг, які за вересень 2020 року склали 2437,10 грн., за жовтень 2020 року 1462,70 грн., за листопад 1955,50 грн. Також Позивачем надано копії товарних чеків на придбання одягу на суму 6308,00 грн.

Згідно копії довідки, яка видана Позивачу ФОП ОСОБА_5 17.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 з 02.02.2020 року працює на посаді продавця непродовольчих товарів та її зарплата становить 4723,00 грн. в місяць.

З інформаційної довідки про дохід ФОП ОСОБА_2 від 03.11.2020 року вбачається, що місячний дохід Відповідача в період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року складає 4479,05 грн., в період з 01.07.2020 року по 25.10.2020 року дохід відсутній, у зв`язку з тим, що під час продовження карантину СОVID-19 діяльність практично не велась.

Доказів на спростування вказаних обставин та тверджень щодо отримання Відповідачем прибутку в натурі Позивачем не надано, а судом не здобуто в процесі розгляду справи.

З копій пенсійних посвідчень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що вони є пенсіонерами за віком.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З 1 січня 2020 року у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму збільшено розмір аліментів на дитину.

Згідно із Законом про Держбюджет на 2020 рік (стаття 7) установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

-дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;

-дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, із 1 січня 2021 року - 2395 гривень, із 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

В межах даної справи судом встановлений факт офіційного працевлаштування відповідача. Його місячний дохід в період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року складає 4479,05 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак, заперечувала щодо заявленого позивачем розміру аліментів. При цьому, відповідно до вищевказаних копій платіжних документів вбачається, що Відповідач у добровільному порядку надавав фінансову допомогу неповнолітньому сину, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги частково.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 25.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до ст. 141 ЦПК України судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-185, 191 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2500,00 грн. (з урахуванням індексації), починаючи з 25.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі зі сплати судового збору 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 12.04.2021 року.

Суддя: Н.Г. Таран