Провадження №2/760/5413/21
Справа №760/2130/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Усатової І.А.,
при секретарі Омелько Г.Т.
розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
20.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20.12.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу № 398-к від 21.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Свій позов позивач обґрунтував тим, що він, перебуваючи на посаді заступника директора ДНДІЛДВСЕ, був незаконно звільнений з посади при наступних обставинах: у період часу з 25.11.2019 по 10.01.2020, через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікуванні, 11.01.2020 по закінченню лікування, з`явився на роботу, надав до відділу кадрів листки непрацездатності, та повідомив керівництво про закінчення лікування, про намір приступити до роботи, однак його не було допущено до свого робочого місця. Далі керівник відділу кадрів ДНДІЛДВСЕ офіційно повідомила позивача, що 26.12.2019 його було звільнено з посади заступника директора на підставі наказу № 398-к від 21.12.2019, після вимоги позивача йому було надано наказ для ознайомлення, а також надано наказ № 407 від 26.12.2019 «Щодо виконання наказу ДНДІЛДВСЕ від 21.12.2019 № 398-к» згідно якого керівництвом ДНДІЛДВСЕ відділу фінансового планування та бухгалтерського обліку наказано розрахувати позивача згідно чинного законодавства та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані відпустки (щорічну та додаткову).
Зазначив, що згідно наказу № 398-к від 21.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 » рішення про його звільнення прийнято за результатами перевірки фактів, викладених у довідці Держспоживслужби, на підставі наказу Держспоживслужби, від 26.11.2019 № 1147 «Про результати проведеної перевірки» та акту перевірки робочої групи від 16.12.2019 № 104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ від 20.12.2019 № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразову грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, що виразилось у незаконному звільненні працівника відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, та також згідно цього ж наказу його мали б звільнити в день виходу на роботу 11.01.2020.
Зазначив, що на день подання позовної заяви позивач, через перешкоди керівництва ДНДІЛДВСЕ, не був ознайомлений з матеріалами, які стали причиною звільнення.
Вказав, що крім того, зі змісту оскаржуваного наказу про звільнення вбачається, що в наказі не зазначено, яке саме порушення стало причиною звільнення, суть порушення, характер відносно кого нібито останній допустив незаконне звільнення, а тому вже очевидно, що наказ про звільнення є незаконним.
Також зазначено, що згідно наказу про звільнення позивача, виконуюча обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_2 звільнила ОСОБА_1 , як заступника директора, за порушення яке вчинено під час його перебування на іншій посаді з іншими посадовими правами та обов`язками за яке може накласти дисциплінарне стягнення тільки суб`єкт призначення Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів так як керівник Інституту підпорядковується безпосередньо Держпродспоживслужбі.
Вказано, що ОСОБА_1 не наділений повноваженнями на звільнення працівників, нікого, знаходячись на посаді заступника директора не звільняв, а тому взагалі вказане дисциплінарне стягнення до нього не можливо застосувати в зв`язку з відсутності події «звільнення».
Враховуючи зазначене, позивач просив суд:
скасувати наказ Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;
скасувати наказ № 398-к від 21.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України;
поновити на посаді заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи;
стягнути з відповідача Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи , на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу;
стягнути з відповідача Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи , на користь позивача позивача грошові кошти витрачені ним на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.
27.01.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2020 було залишено позовну заяву без руху.
11.03.2020 представник позивача подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2020 було відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 16.03.2020 , також сторонам було направлено копію позовної заяви із додатками.
30.03.2020 представником позивача було подано заяву про долучення доказів до матеріалів цивільної справи.
15.06.2020 представником ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, яким вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а викладені в позові обставини не відповідають дійсним обставинам справи.
19.06.2020 представником ДНДІЛДВСЕ надав відзив на позовну заяву, яким заперечує проти позову, вважає його надуманим та необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
У відзивах відповідач та третя особа зазначили, що позивач в період з 19.08.2017 по 13.11.2019 виконував обов`язки директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, тобто здійснював організаційно-розпорядчі функції відповідно до положення про Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 13.03.2017 № 120 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.04.2017 № 466/30334.
За період перебування на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ з лав Інституту, лише в період з 01.07.2019 по 02.12.2019 позивачем було звільнено 41 працівника.
Зазначено, що у травні 2019 ОСОБА_3 стала свідком корупційних дій позивача. Згодом ОСОБА_3 відмовилась вступати в зговір з позивачем та підтримувати його корупційні дії, після чого він став чинити психологічний та адміністративний тиск. Також, позивачем безпідставно було винесена догана та застосоване дисциплінарне стягнення щодо ОСОБА_3 . Безпідставно відмовлено у наданні ОСОБА_3 щорічної відпустки. Внаслідок протиправних дій позивача ОСОБА_3 два рази забирала карета швидкої допомоги. Окрім цього, 13.08.2019 позивач безпідставно спровокував конфлікт із ОСОБА_3 та застосував до неї грубу чоловічу силу, в результаті чого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження. Та по даному факту 13.08.2019 було розпочато кримінальне провадження № 0008095. Позивачем в порушення норм статті 40 КЗпП України було звільнено ОСОБА_3 08.11.2019 під час перебуванні у відпустці для догляду за дитиною. Для захисту прав ОСОБА_3 звернулась до Держпродспоживслужби.
19.11.2019, на виконання наказу Держпродспоживслужби від 12.11.2019 № 1094 «Про проведення перевірки» було проведено перевірку Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з питань викладених у зверненні ОСОБА_3 та виявлено порушення ст. 80 КЗпП України, ст. 10 Закону України «Про відпустки», ст. 49-2 КЗпП України, ст. 184 КЗпП України.
За наслідками проведеної перевірки робочою групою було рекомендовано виконуючому обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ: 1) розробити та надати Держпродспоживслужбі план заходів щодо усунення недоліків під час перевірки; 2) усунути, виявлені робочою групою порушення трудового законодавства; 3) розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні трудового законодавства.
Вказали, що 26.11.2019 наказом т.в.о. Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 1147 від 26.11.2019 «Про результати проведеної перевірки» в.о. директору ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_2 було наказано: 1) розробити план заходів щодо усунення виявлених порушень під час перевірки; 2) усунути, виявлені робочою групою порушення законодавства; 3) розглянуту питання щодо притягнення відповідальних осіб, винних у порушені законодавства та ін.
Пояснили, що 25.11.2019 позивач, знаючи про встановлені перевіркою обставини та порушення трудового законодавства, не з`явився на робочому місці.
28.11.2019 позивач повідомив начальника відділу кадрів про те, що він перебуває на лікуванні з 25.11.2019 по 24.12.2019 .
Зазначили, що у подальшому було створено робочу групу, робочою групою проведено аналіз документів, зібраних матеріалів та складено акт перевірки про порушення трудового законодавства, який був зареєстрований та наданий в.о. директора ДНДІЛДВСЕ 16.12.2019 .
Та наказом від 20.12.2019 № 369-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за допущені порушення трудової дисципліни, що виразилось в порушенні вимог ст.ст. 40, 49-2, 184 КЗпП України, та призвело до звільнення ОСОБА_3 з посади у зв`язку з скороченням штатної чисельності працівників, ОСОБА_2 було застосовано до заступника директора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.
Зазначили, що притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 відбулось у законний спосіб з дотриманням вимог ст. 148 КЗпП України.
Крім того, вказано, що 26.12.2019 позивач з`явився на робоче місце, надав лікарняний лист до відділу кадрів, але дізнавшись, що відносно нього винесений наказ про звільнення, відмовився ознайомитися з даним наказом та втік з місця роботи, про що було складено відповідний акт.
26.12.2019 було винесено наказ № 407-к про грошову компенсацію за невикористану відпустку. А також, направлено за відомими адресами проживання позивача листи № 1482 та № 1483 від 26.12.2019 в яких було повідомлено позивача про звільнення.
Пояснили, що 11.01.2020 позивач з`явився у ДНДІЛДВСЕ та зареєстрував заяву в якій вказав про те, що начебто лише 11.01.2020 дізнався про звільнення та повідомив, що з 26.12.2019 по 11.01.2020 перебував на лікарняному.
Також зазначили, що 02.12.2019 було виявлено відсутність трудової книжки позивача та 16.12.2019, за даним фактом. ОСОБА_2 звернулась до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві.
Враховуючі вищезазначене, відповідач та третя особа вважає, що звільнення позивача відбулось в законний спосіб та просять суд залишити позовну заяву без задоволення.
13.07.2020 позивачем подано відповідь на відзив.
У відповіді на відзив позивач не визнав наступні обставини: 1) допущення порушень трудового законодавства при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 , та при її звільнення з займаної посади; 2) проведення перевірки з приводу допущення порушень трудового законодавства при накладенні дисциплінарного стягнення та звільнення ОСОБА_3 з займаної посади в присутності позивача; 3) не перебування на лікуванні, не повідомлення про перебуванні на лікуванні керівництва та факт повідомлення про перебування на лікуванні у лікувальному закладі військової частини НОМЕР_1 ; 4) відсутність на робочому місці позивача без поважної причини; 5) законність та дотримання порядку накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.04.2021 відмовлено відповідачу та третій особі в задоволенні заяв про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін .
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до ч. 2 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
У п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана;
2) звільнення.
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до ст. 150 цього ж кодексу дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вказаних підстав, відноситься зокрема, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення.
Встановлено, що наказом № 203-к від 18.08.2017 «Про призначення ОСОБА_1 ». з 18.08.2017 позивача призначено у Державному науково-дослідному інституті з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на посаду заступника директора .
Згідно наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 698-к від 18.08.2017 «Про виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ» на позивача з 19.08.2017 було покладено виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ з наданням йому права першого підпису організаційно-розпорядчих та фінансово господарських документів.
Встановлено, що наказ № 698-к від 18.08.2017 про покладення на ОСОБА_1 обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ втратив чинність на підставі наказу № 537-к від 13.11.2019 «Про виконання обов`язків директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи» на посаду виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ призначено іншу особу.
Наказом № 542-к від 15.11.2019 Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ з 18.11.2019 до призначення керівника цієї державної установи в установленому законодавством порядку, було покладено на ОСОБА_2 , та слід вважати таким, що втратив чинність наказ Держпродспоживслужби від 13.11.2019 № 537-к
Встановлено, що наказом Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №396-к від 20.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за допущені порушення трудової дисципліни, що виразилось в порушенні вимог ст. ст. 40, 49-2, 184 КЗпП України, та призвело до звільнення ОСОБА_3 з посади у зв`язку з скороченням штатної чисельності працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України в період перебування її в соціальній відпустці, до заступника директора ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.
21.12.2019 наказом ДНДІЛДВСЕ № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України в день виходу його на роботу.
З вказаного наказу вбачається, що підставами звільнення позивача стали результати перевірки фактів, викладених у довідці Держпродспоживслужби, на підставі наказу Держпродспоживслужби від 26.11.2019 №1147 «Про результати проведеної перевірки» та Акту перевірки робочої групи від 16.12.2019 №104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ від 29.11.2019 106-од, на виконання наказу ДНДІЛДВСЕ від 20.12.2019 № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора Державного науково - науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, що виразилася у незаконному звільнення працівника.
Згідно наказу №410-к від 28.12.2019 «Про внесення змін до наказу від 21.12.2019 № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » внесено зміни до розпорядчої частини наказу від 21.12.2019 № 398-к та викладено її в наступній редакції : « ОСОБА_1 , заступника директора, 26 грудня 2019 року звільнити з обійманої посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 ст.41 КЗпП.»
Так, як вбачається з матеріалів справи, наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 1094 від 12.11.2019 «Про проведення перевірки» створено робочу групу для проведення перевірки ДНДІЛДВСЕ з питань, викладених у зверненні ОСОБА_4 Г
Згідно наказу №1147 від 26.11.2019 «Про результати проведеної перевірки» на виконання наказу Держпродспоживслужби від 12 листопада 2019 року
№1094 "Про проведення перевірки" проведено перевірку Державного науково-
дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної
екпертизи з питань, викладених у зверненні ОСОБА_3 за результатами якої встановлено ряд порушень трудового законодавства та видачі експертних
висновків про результати лабораторних досліджень (випробувань).
Наказом ДНДІЛДВСЕ від 19 листопада 2019 року № 104 на виконання наказу Держпродспоживслужби від 26.11.2019 № 1147 «Про результати проведеної перевірки» з метою виявлення можливих порушень трудового законодавства, порядку проведення лабораторних досліджень та інших недоліків в діяльності Державного науково - дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, створено робочу групу, а наказом від 29листопада 2019 року № 106 ОД на виконання наказу Держпродспоживслужби від 26.11.2019 № 1147 «Про результати проведеної перевірки» та наказу ДНДІЛДВСЕ від 29.11.2019 №104 «Про створення робочої групи» для оперативного вирішення питань наказано розробити план заходів щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки Держпродспоживслужбою.
Встановлено, що на виконання вказаних наказів було проведено перевірку результати, якої знайшли своє відображення в акті перевірки ( без номеру і дати), що був проведена робочою групою.
З указаного акту вбачається, що ОСОБА_3 була звільнена наказом № 315-к від 08.11.2019 за підписом ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ на підставі наказу № 698-к від 18.08.2017 про покладення на ОСОБА_1 обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ та який втратив чинність на підставі наказу № 537-к від 13.11.2019 «Про виконання обов`язків директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи» .
Відповідно до наданої разом з відзивом довідки про результати проведеної перевірки Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з питань викладених у зверненні ОСОБА_3 від 19.11.2019 року та акту перевірки вбачається, що дана перевірка проводилася за відсутності позивача та без отримання будь-яких пояснень від позивача.
Згідно Положення про Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 13.03.2017 № 120, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2017 р. за № 466/30334, що розміщене на офіційному сайті відповідача та оглянуте судом , Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи відповідно до Законів України "Про ветеринарну медицину", "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" є державною науково-дослідною установою ветеринарної медицини, уповноваженою органом управління, та підпорядковується Державній службі України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Згідно розділу третього вказаного Положення керівництво діяльністю Інституту в межах своєї компетенції та згідно з цим Положенням здійснює директор Інституту, який забезпечує належне виконання завдань і функцій, покладених на Інститут.
На посаду директора може бути призначено особу, яка вільно володіє державною мовою, має науковий ступінь доктора наук або доктора філософії (кандидата наук), повну вищу освіту в галузі ветеринарної медицини та відповідає вимогам Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".
Директор Інституту може бути звільнений з посади Головою Держпродспоживслужби з підстав, визначених законодавством про працю, а також за порушення умов контракту та також у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання зборами колективу Інституту відповідно до вимог законодавства про працю. У межах своєї компетенції директор в тому числі: підпорядковується безпосередньо Голові Держпродспоживслужби з питань діяльності Інституту; видає накази і розпорядження з усіх напрямів діяльності Інституту; розробляє структуру, штатний розпис та кошторис Інституту, які затверджуються Головою Держпродспоживслужби; приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, спеціалістів та працівників Інституту; керує діяльністю Інституту, організовує роботу, розподіляє обов`язки його працівників, затверджує посадові інструкції.
Директор Інституту має право в тому числі: підписувати документи з питань, що належать до компетенції Інституту; застосовувати до працівників Інституту в установленому порядку заходи заохочення та дисциплінарного стягнення відповідно до чинного законодавства.
Згідно п.5 п.п 2 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 667 Держпродспоживслужба з метою організації своєї діяльності: здійснює добір кадрів в апарат Держпродспоживслужби та на керівні посади в її територіальні органи, на підприємства, в установи та організації, що належать до сфери її управління, формує в установленому порядку кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників апарату Держпродспоживслужби та її територіальних органів, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління.
Згідно п.11 цього ж положення Голова Держпродспоживслужби: утворює, реорганізовує та ліквідовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, виконує у межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери її управління;
Тобто, встановлено, що позивач, який на момент притягнення його до дисциплінарної відповідальності, займав посаду заступника директора ДНДІЛДВСЕ, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ за дії на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ . Виходячи з того, що позивач призначався на посаду виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ наказом Держпродспоживслужби притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, виходячи з вищевищевикладеного, повинно було здійснюватися, за дії на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ, суб`єктом призначення позивача на посаду виконуючого обов`язки директора Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Головою Держпродспоживслужби.
Однак встановлено, що позивача звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ, однак будь - яких порушень чинного законодавства при виконанні посадових обов`язків на цій посаді, в тому числі, які б підпадали під ознаки одноразового грубого порушення трудових обов`язків з документів, що надані до суду, не вбачається.
Отже, суд не бере до уваги посилання відповідача та третьої особи на порушення норм трудового законодавства позивачем, яке з точки зору відповідача, зафіксовано довідкою про результати проведеної перевірки Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з питань викладених у зверненні ОСОБА_3 від 19.11.2019 року та актом перевірки, оскільки дані обставини стосуються обставин виконання позивачем інших функцій та на іншій посаді законність та обгрунтованість яких не підлягають оцінці в даному судовому засіданні .
Окремо суд звертає увагу на наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Так у період часу з 25.11.2019 по 10.01.2020 позивач, через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікуванні, а саме:
з 25.11.2019 по 25.12.2019 позивач перебував на лікуванні у Немішаевській амбулаторії загальної практики сімейної медицини згідно листа непрацездатності ХДЧ № 083301;
26.12.2019 позивач перебував на лікуванні у медичному центрі ТОВ «Клініка Оксфорд медікал» згідно листа непрацездатності АДШ № 293544, в листі зазначено, що продовжує хворіти;
з 27.12.2019 по 10.01.2020 позивач перебував на лікуванні у Державній установі «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського» згідно листа непрацездатності АДШ № 495421.
Наказ про звільнення було винесено 21.12.2019, звільнено позивача 26.12.2019, тобто у період з 25.11.2019 по 10.01.2020 коли позивач через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікуванні, що є порушенням зазначеної норми.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ № 398-к від 21.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України є незаконними та підлягають скасуванню.
Суд звертає увагу, що позивач просить скасувати наказ Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», однак , оскільки вказаним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності декількох осіб, він підлягає скасуванню лише в частині, що стосується позивача.
Суд прийшов до висновку про незаконність звільнення позивача, а тому підлягає задоволенню й вимога щодо поновлення його на посаді заступника директора ДНДІЛДВСЕ.
Судом, виходячи з вище встановленого, не приймаються до уваги будь які доводи сторони відповідача, щодо законності підстав для звільнення позивача з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.
Згідно до ст. 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення з роботи (звільнення без законної підстави) працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частин 1,3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
У даному абзаці зазначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Згідно довідки про доходи від 03.03.2020 № 235 заробіток позивача за два останні місяці перед звільненням складав 65681,03 грн. Робочих днів у листопаді, грудні 2019 року 42.
Виходячи з цього, порядку обчислення середньої заробітної плати, визначеного абзацом вище приведеного Порядку, середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 1563,83 ( 65681,03 : 42=1663,83)
Вимушений прогул складає 325 дні. (станом на 09.04.2021 )
Таким чином, виходячи з кількості днів вимушеного прогулу, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню 508244,75 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (325 днів х 1563,83 = 508244,75 грн.)
Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови №13 від 24 грудня 1999 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Виходячи з цього, стягнута за рішенням суду сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає виплаті позивачу за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів, визначених законом, розмір яких визначається роботодавцем.
Що стосується стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн., то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Встановлено, що адвокат Степанюк Андрій Сергійович здійснює представництво ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 16.12.2019.
Згідно п.3.1 вказаного договору за надання правової допомоги , визначеної в п.1.1 цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, визначеному додатковими угодами до даного договору і додатково відшкодовує витрати адвоката, пов`язані з цим договором.
У матеріалах справи відсутні докази наданих правничих послуг адвокатом, а також сплату позивачем витрат на професійну правову допомогу.
З урахуванням наведеного, вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з того, що позов частково задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80грн.
Суд, керуючись ст. ст. 40, 41, 147, 147-1, 148, 149, 235 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133-137, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Скасувати наказ Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20.12.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .
Скасувати наказ № 398-к від 21.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з 26.12.2019.
Стягнути з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи ( адреса ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2019 по 09.04.2021 включно у розмірі 508244,75 грн.
Стягнути з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (), на користь позивача ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок);
В іншій частині відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова