ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6340/20
Провадження № 2/210/475/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецтранс», третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 16 листопада 2019 року приблизно о 13 годині 55 хвилин працівник ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинився біля будинку № 28 на вул. Трубецького в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де його помічники здійснили завантаження сміття до кузова автомобіля. У цей час позаду вказаного автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 з права до автомобіля наблизилась і почала обходити його з права, безпосередньо біля його борту з запасним колесом, пішохід похилого віку ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача.

Працівник ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» ОСОБА_2 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, безпосередньо перед поновленням ним руху не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема пішоходу похилого віку ОСОБА_3 , чим порушив вимоги пп. 1.5, 1.7, 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху...не повинні…загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;«1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...»;«10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

У результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, працівник ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «МАЗ», після поновлення ним руху почав рухатися з невеликою швидкістю та навпроти будинку № 27 на вул. Трубецького в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, контактував в районі запасного колеса, яке закріплене на правому боці автомобіля, з пішоходом похилого віку ОСОБА_3 , яка в той час рухалась у безпосередній близькості біля правого борта автомобіля, внаслідок чого вона впала та відбувся наїзд задньою правою парою коліс указаного автомобіля на ноги ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців по внутрішніх поверхнях обох гомілок з переходом на тильну поверхню стоп, по внутрішній поверхні середньої третини гомілки, по внутрішній поверхні правого стегна з переходом на задню поверхню, на задній поверхні правого ліктьового суглоба; карманоподібне відшарування м`яких тканин стегон розповсюдженою гематомою, уламкові переломи стегнової кістки на відстані 41 см, правої стегнової кістки на відстані 43 см, перелом кісток лівої гомілки на відстані 13 см, перелом кісток правої гомілки на відстані 8 см; підвертлюговий перелом правої стегнової кістки на відстані 61 см від підошов стоп, від яких того ж дня загинула в 2-й міській лікарні м. Кривого Рогу.

Позивачу смертю її рідної матері завдано моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, становить 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Вказану суму позивачка просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого із позовними вимогами не погоджуються, вважають, що розмір моральної шкоди не доведений та не обґрунтований, акцентується увага суду на тому, що позивачка під час розгляду кримінальної справи не мала жодних матеріальних претензій до обвинуваченого, просила суд не карати суворо.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що позивачка є донькою ОСОБА_3 (а.с. 13, 14).

16 листопада 2019 року приблизно о 13 годині 55 хвилин працівник ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинився біля будинку № 28 на вул. Трубецького в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де його помічники здійснили завантаження сміття до кузова автомобіля. У цей час позаду вказаного автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 з права до автомобіля наблизилась і почала обходити його з права, безпосередньо біля його борту з запасним колесом, пішохід похилого віку ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача.

Працівник ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» ОСОБА_2 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, безпосередньо перед поновленням ним руху не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема пішоходу похилого віку ОСОБА_3 , чим порушив вимоги пп. 1.5, 1.7, 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; «1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»; «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»; «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.».

У результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, працівник ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «МАЗ», після поновлення ним руху почав рухатися з невеликою швидкістю та навпроти будинку № 27 на вул. Трубецького в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, контактував в районі запасного колеса, яке закріплене на правому боці автомобіля, з пішоходом похилого віку ОСОБА_3 , яка в той час рухалась у безпосередній близькості біля правого борта автомобіля, внаслідок чого вона впала та відбувся наїзд задньою правою парою коліс указаного автомобіля на ноги ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців по внутрішніх поверхнях обох гомілок з переходом на тильну поверхню стоп, по внутрішній поверхні середньої третини гомілки, по внутрішній поверхні правого стегна з переходом на задню поверхню, на задній поверхні правого ліктьового суглоба; карманоподібне відшарування м`яких тканин стегон розповсюдженою гематомою, уламкові переломи стегнової кістки на відстані 41 см, правої стегнової кістки на відстані 43 см, перелом кісток лівої гомілки на відстані 13 см, перелом кісток правої гомілки на відстані 8 см; підвертлюговий перелом правої стегнової кістки на відстані 61 см від підошов стоп, від яких того ж дня загинула в 2-й міській лікарні м. Кривого Рогу.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи від 14 лютого 2020 року № 19/104-17/1/4/48, проведеної в рамках кримінального провадження №0002026, в діях ОСОБА_2 , який працював на момент ДТП водієм у ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку із настанням події ДТП.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2020р. у справі № 216/1180/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (роки) без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

У відповідності до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2020р. у справі № 216/1180/20 встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС».

Вантажний транспортний засіб МАЗ 5551 (державний номер НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_2 , та який належить ТОВ ЕКОСПЕЦТРАНС, був застрахований в ПАТ НАСК ОРАНТА.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2020р. у справі № 216/1180/20 встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС».

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.09.2016 року у справі №6-933цс16.

Вантажний транспортний засіб МАЗ 5551 (державний номер НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_2 , та який належить ТОВ ЕКОСПЕЦТРАНС, був застрахований в ПАТ НАСК ОРАНТА (а.с. 16). Вказана обставина не заперечується стороною відповідача.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На особу, яка перебуває в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України зробленого на підставі розгляду справи № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року визначено, що виходячи з аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки, а саме ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини в її заподіянні. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частинами 1,2 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідачем не надано будь-яких доказів в підтвердження звільнення його від відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 Закону України № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі ст. 26-1 Закону України № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ"пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У своїй постанові від 21.03.2018 по справі № 591/1/16-ц Верховний Суд звернув увагу на неможливості стягнення моральної шкоди двічі.

При цьому, з боку відповідача не надано доказів на можливість відшкодування шкоди в порядку страхової виплати на користь потерпілої або необхідності зменшення такої шкоди у зв`язку з виплатою страхової суми в разі, коли ліміт виплати моральної шкоди (ст. 26-1) є меншим від оціненої судом моральної шкоди.

За вказаних вище обставин та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачу було спричинено моральну шкоду, а тому остання має право вимоги до відповідача.

Письмовими матеріалами справи встановлено, що позивачці ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в рахунок відшкодування моральної шкоди було компенсовано 50,076,00 грн. Проте така сума є меншою, аніж та, що була дійсно завдана.

Враховуючи характер отриманих позивачем переживань, виходячи з засади розумності та справедливості, враховуючи виплачену суму моральної шкоди ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд вбачає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн. моральної шкоди.

З огляду на викладені вище, вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецтранс», третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити.

Стягнути з ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» (50074, м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська, буд. 2Г) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері ОСОБА_3 , 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «ЕКОСПЕЦТРАНС» (50074, м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська, буд. 2Г) в дохід держави судовий збір у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії цього рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко