провадження № 2/932/4102/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.
при секретарі - Левчинській А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_3 , про надання додаткового строку на прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач 02.10.2020 року звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить 1/2 частка квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вона є єдиною спадкоємицею батька ОСОБА_4 , інших дітей він не має, в шлюбі на час смерті він не перебував, його батьки померли. За життя ОСОБА_4 рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 року був позбавлений батьківських прав відносно неї, її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Інгулецької районної у місті ради № 174 від 19.06.2013 року було встановлено відносно неї опіку з боку бабусі ОСОБА_6 . Оскільки за життя її батько хворів, страждав наркозалежністю, вона спілкувалась з ним тільки в присутності її бабусі, а його матері, після її смерті у квітні 2019 року він зник та їй не було відомо місце його знаходження. Оскільки вона навчається на третьому курсі денної форми навчання у КНТЕУ та проживає у гуртожитку в АДРЕСА_2 , вона намагалась зв`язатись з батьком по телефону, починаючи з грудня 2019 року, але ці спроби виявилися невдалими, зв`язок було вимкнуто. Оскільки зв`язку з батьком на протязі півроку не було, вона хвилювалася за нього і для того, щоб дізнатися про його можливе місцезнаходження, вона 24.04.2020 року звернулась до дружини його рідного брата ОСОБА_7 , оскільки мала з нею контакт через месенджер Вайбер, та просила надати діючий номер телефону батька для зв`язку з ним. ОСОБА_8 повідомила її про те, що батько станом на 24.04.2020 року живий та мешкає з іншою жінкою у невідомому місці, хоча на той час він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що їй було відомо. Вона вважає, що її тітка навмисно ввела її в оману та відмовилася повідомити їй про смерть батька, оскільки розуміла, що вона як його спадкоємець першої черги може претендувати на спадщину. Коли їй стало відомо про те, що відповідач вступив у спадщину, яка відкрилася після смерті її батька, вона зробила висновок про те, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 обмежували її в інформації про смерть батька для того, щоб вона попустила строк на звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.
Позивач також в позові посилається на те, що 02.04.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 255 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-COV-2 (яка замінила постанову від 16.03.2020 року № 215, яка замінила постанову № 211 від 11.03.2020 року). У зв`язку із запровадженням надзвичайної ситуації на території України з 12.03.2020 по 24.04.2020 року та зупинення пасажирського міжміського сполучення вона не мала можливості прибути до м. Дніпро для з`ясування місця знаходження батька. Для отримання спадщини вона не змогла у встановлений строк звернутись з заявою до нотаріальної контори, оскільки їй не було відомо про смерть батька. Вона звернулась 22.09.2020 року до приватного нотаріуса Батової Л.Г. з заявою про прийняття спадщини, коли їй стало відомо про смерть батька від спільних знайомих, але 30.09.2020 року отримала постанову нотаріуса з відмовою у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що нею було пропущено строк для прийняття спадщини та їй було рекомендовано оскаржити цю постанову в судовому порядку.
Посилаючись на вищезазначене, позивач просить надати їй додатковий строк терміном у три місяці, який відраховувати з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної цивільної справи.
Ухвалою судді від 21.10.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено проведення у справі підготовчого засідання.
11.11.2020 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов письмовий Відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає та посилався на те, що позивачка не спілкувалася зі своїм батьком, який є його братом, більше року не цікавилась його життям, не зважаючи на те, що їй були відомі його місце проживання та номери телефонів рідних її батька, і майже дев`ять місяців після його смерті не знайшла часу подати до нотаріуса заяву про отримання спадщини, яку вона мала можливість подати до нотаріуса в м. Київ за місцем свого навчання. Він тривалий час доглядав за наркозалежним хворим братом та має моральне право на отримання спадщини після його смерті.
09.12.2020 року до суду від позивачки надійшла письмова Відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що відповідач ніколи не допомагав фінансово своєму брату, весь час коли він хворів за ним доглядала та сплачувала лікування її бабуся. Вона з батьком спілкувались лише коли вона приїздила в гості до м. Дніпра і тільки у присутності бабусі, оскільки він хворів наркозалежністю та й до цього бабуся хвилювалась про її здоров`я. Оскільки телефон батька був вимкнений, вона намагалась приїхати до м. Дніпра зустрітися з батьком в період з березня по квітень 2020 року, але не мала такої можливості і 24.04.2020 року вона написала у ОСОБА_9 , щоб вона дала їй номер телефона її батька, на що вона відповіла, що батько проживає з дівчиною, що вони не спілкуються, вони намагались з ним зв`язатися, але у нього вимкнутий телефон. Також вона написала, що її батько не хоче з нею спілкуватись і кликала приїздити до них і сходити влітку до її батька. Але на той момент її тітка вже знала, що ОСОБА_4 немає в живих і вони навмисне приховали цю інформацію і ввели її в оману. З 14.09.2020 року м. Київ було віднесено до помаранчевої зони і університет, де вона навчається, вимушений був вводити дистанційне навчання, в зв`язку з чим вона поїхала додому до м. Кривий Ріг. 16.09.2020 року її родичі дізналися від дружини відповідача ОСОБА_7 , що її батька нема в живих та у цей день вони повідомили її про його смерть, вони попросили телефонний номер відповідача та подзвонили для того, щоб дізнатися обставини смерті батька та дату його смерті. Її опікун ОСОБА_6 , з якою вона проживає, зателефонувала 16.09.2020 року відповідачу, який точної дати смерті її батька не сказав, заявив лише те, що він помер весною. Після того, як на її вимогу їй 16.09.2020 року вислали документ про смерть батька, вона дізналася про дату його смерті та звернулася до нотаріуса, а потім до суду. Все це та необхідність введених карантинних обмежень унеможливило своєчасне подання нею заяви про вступ у спадщину, тому вона вважає, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин.
09.12.2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшли письмові Заперечення на відповідь на відзив від 02.12.2020 року, в якій він зокрема зазначив, що після закінчення карантинних обмежень, тобто з 27.05.2020 року аж до останнього дня строку на прийняття спадщини 10.07.2020 року позивачка мала можливість приїхати до м. Дніпра і дізнатися всю необхідну їй інформацію та особисто подати заяву про прийняття спадщини безпосередньо до нотаріуса ОСОБА_10 , проте вона цього не зробила, або, не виїзджаючи з м. Києва чи з місця свого проживання в м. Кривий Ріг вона могла у будь-якого нотаріуса посвідчити свою заяву про прийняття спадщини, а цей нотаріус повідомив би її про місце відкриття спадкової справи.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2020 року за клопотанням сторін та їх представників витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Батової Л.Г. завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23.12.2020 року до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Батової Л.Г. надійшла завірена копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання по розгляду справи по суті.
В судовому засіданні позивач з представником підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові та у відповіді на відзив на позов.
В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необгрутованість та на доводи, викладені в наданих суду відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.
В судове засідання приватний нотаріус Батова Л.Г. не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в наданому суду листі просила розглянути справу у її відсутність.
Вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач у даній справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18.09.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Інгулецької міської ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11.01.2020 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 75. Таким чином, останнім днем строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 є ІНФОРМАЦІЯ_1
Мати позивачки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя ОСОБА_4 рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 року був позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради № 174 від 19.06.2013 року ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування; встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; призначено її опікуном бабусю ОСОБА_6 , з якою вона проживала за адресою АДРЕСА_3 .
Позивач ОСОБА_1 навчається на третьому курсі денної форми навчання факультету економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, що підтверджується Довідкою № 1120/30, виданою 02.09.2020 року даним учбовим закладом.
В зв`язку з денною формою навчання ОСОБА_1 проживає у гуртожитку в АДРЕСА_2 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , в якій за життя він проживав.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2015 року вказана квартира за адресою АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , його матері ОСОБА_12 та брату ОСОБА_2 (відповідачу у даній справі).
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 02/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , копія якої надана суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Батовою Л.Г., з заявою про приймання всього спадкового майна після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Батової Л.Г. 28.01.2020 року звернувся брат померлого ОСОБА_2
13.07.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Батовою Л.Г. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 є його брат ОСОБА_2 і спадщина, на яку видано це Свідоцтво, складається з: Ѕ частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , які належали: 1/3 частка померлому ОСОБА_4 , 1/6 частка його матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.
22.09.2020 року позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Батової Л.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Батової Л.Г. від 30.09.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на пропущення нею передбаченого законом строку для прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, позивач 02.10.2020 року звернулася до суду з позовом про надання їй додаткового строку на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .
У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду
Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позові та в суді позивач ОСОБА_1 , а також позивач ОСОБА_1 , допитана в якості свідка за її клопотанням, та її представник в обгрунтування поважності пропуску строку для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька посилалися в судовому засіданні на те, що за життя її батько хворів, про що їй було відомо з дитинства, страждав наркозалежністю, вона спілкувалась з ним тільки в присутності її бабусі, а його матері, коли іноді приїздила в м. Дніпро в гості в квартиру АДРЕСА_5 , оскільки не хотіла повторити його долю, між ними були нейтральні відносини, востаннє вона з батьком спілкувалась при бабусі десь в кінці 2018 року. Весь час, коли він хворів, за ним доглядала та сплачувала лікування його мати, а її бабуся. В квартирі за вказаною квартирою проживали її батько ОСОБА_4 , його мати ОСОБА_12 , брат її батька ОСОБА_2 та його дружина. Після смерті бабусі у березні 2019 року вони з батьком не спілкувались, вона до м. Дніпро не приїздила. Починаючи з грудня 2019 року вона намагалась зв`язатись з батьком по телефону, але його телефон було вимкнуто. Оскільки зв`язку з батьком на протязі півроку не було, а в період з березня 2019 року по квітень 2020 року вона не мала можливості приїхати в м. Дніпро в зв`язку з денною формою навчання в місті Київ, і для того, щоб дізнатися про його можливе місцезнаходження, вона 24.04.2020 року через месенджер Вайбер звернулась до дружини рідного брата батька, відповідача у справі, ОСОБА_7 , та просила надати діючий номер телефону батька для зв`язку з ним. ОСОБА_8 повідомила її про те, що батько живий та мешкає з іншою жінкою у невідомому місці, хоча на той час він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, проте вона її навмисно ввела в оману та відмовилася повідомити про смерть батька, оскільки розуміла, що вона як його спадкоємець першої черги може претендувати на спадщину. Згодом їй стало відомо про те, що відповідач вступив у спадщину, яка відкрилася після смерті її батька, у зв`язку з чим вона зробила висновок про те, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 обмежували її в інформації про смерть батька для того, щоб вона попустила строк на звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини.

Також, позивач посилалася на те, що 02.04.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 255 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-COV-2 (яка замінила постанову від 16.03.2020 року № 215, яка замінила постанову № 211 від 11.03.2020 року) і у зв`язку із запровадженням надзвичайної ситуації на території України з 12.03.2020 року по 24.04.2020 року та зупинення пасажирського міжміського сполучення вона не мала можливості прибути до м. Дніпро для з`ясування місця знаходження батька. В грудні 2019 року у неї по місцю навчання були канікули, з 10.01.2020 року по 12.03.2020 року вона перебувала на навчанні в університеті в м. Київ, під час карантину вона перебувала вдома в м. Кривий Ріг. В період з 01.06.2020 року та в липні 2020 року вона хворіла на гінекологічне захворювання, лікувалася вдома і не могла приїхати в м. Дніпро. З 14.09.2020 року м. Київ було віднесено до помаранчевої зони і університет, де вона навчається, вимушений був вводити дистанційне навчання, в зв`язку з чим вона поїхала додому до свого міста Кривий Ріг. В вересні 2020 року їй від їх родичів з с. Широке стало відомо про смерть її батька, її бабуся-опікун зателефонувала відповідачу, запитала про це, він підтвердив, що її батько помер і на їх прохання переслав по Вайберу копію свідоцтва про його смерть, після чого вона звернулася до нотаріуса. Все це, а також необхідність введених карантинних обмежень, те, що їй не було відомо про смерть батька унеможливило, за твердженням ОСОБА_1 , своєчасне подання нею заяви до нотаріуса про вступ у спадщину, тому вона вважає, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин.

В судовому засіданні відповідач з представником, які заперечували проти позову, пояснили, що витрати на лікування та поховання брата ОСОБА_4 ніс відповідач, що призвело до тривалого розриву стосунків з його дружиною. ОСОБА_4 був тяжко хворим, наркозалежним, він за життя та до своєї смерті разом з ним проживав в квартирі АДРЕСА_4 . Позивачка на протязі року не вчиняла ніяких дій для того, щоб зв`язатися з батьком та дізнатися про його стан здоров`я, хоча вона знала, що він тяжко хворіє та де він проживає, їй були відомі номер телефону батька та його номери телефону і його жінки, вона знала, що вони всі живуть в одній квартирі, проте вона з батьком не спілкувалася, не шукала з ним зустрічі, не приїздила. Після закінчення карантинних обмежень, тобто з 27.05.2020 р. до останнього дня строку на прийняття спадщини 10.07.2020 року вона мала можливість приїхати до м. Дніпра та дізнатися про всю інформацію про батька та подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини, однак цього не зробила, а отже пропустила строк для прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 є його племінником, він був наркозалежний та хворий на СНІД. ОСОБА_4 разом з матірью, своїм братом ОСОБА_2 і його дружиною проживав за адресою АДРЕСА_1 , згодом його мати ОСОБА_12 померла, а він до смерті проживав за вказаною адресою з братом, який ним піклувався, возив його у лікарню, купував ліки та їжу, згодом зробив ремонт в квартирі.

Таким чином, судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 було відомо, що за життя її батько ОСОБА_4 тривалий час тяжко хворів, страждав наркозалежністю, вона спілкувалась з ним тільки в присутності її бабусі, а його матері, коли іноді приїздила в м. Дніпро в гості в квартиру АДРЕСА_5 , між ними були нейтральні відносини, востаннє вона з батьком спілкувалась при бабусі в кінці 2018 року. Після смерті бабусі у березні 2019 року ОСОБА_1 з батьком не спілкувались, вона до м. Дніпро не приїздила, оскільки навчалась в м. Київ, лише з грудня 2019 року вона намагалась зв`язатись з батьком по телефону, але його телефон було вимкнуто і 24.04.2020 року вона через месенджер Вайбер написала повідомлення жінці брата її батька - ОСОБА_7 та просила надати діючий номер телефону батька для зв`язку з ним.

Разом з цим, судом встановлено та підтверджено позивачем, що у вказаній квартирі крім її батька ОСОБА_4 проживали також його рідний брат ОСОБА_2 з дружиною і ОСОБА_1 були відомі їх номери телефонів, місце проживання ОСОБА_4 до смерті не змінював, проте будь-яких дій для з`ясування інформації щодо ОСОБА_4 позивачем не здійснювалось до 24.04.2020 року, до м. Дніпра вона до введення карантинних заходів не приїздила з початку 2019 року, доказів неможливості такого приїзду з поважних причин та відсутності можливості спілкування з батьком за його життя, в тому числі у присутності інших родичів, які проживали з ним у вказаній квартирі, суду не надала. Не надано позивачем належних та допустимих доказів неможливості з будь-яких поважних причин її приїзду до м. Дніпра до відомого їй місця мешкання батька і після відновлення транспортного зв`язку в травні 2020 року та до останнього дня строку для прийняття спадщини 10.07.2020 року.

В період дії карантинних обмежень з 12.03.2020 року ОСОБА_1 проживала вдома в м. Кривому Розі, і в період з 01.06.2020 року та в липні 2020 року вона хворіла на гінекологічне захворювання, лікувалася вдома в м. Кривому Розі. З наданих суду позивачем документів Результату аналізу, лабораторного дослідження, листків лікарських призначень не вбачається який саме час хворіла позивач, з яким діагнозом та того, що ця хвороба була тривалою і перешкоджала їй звернутися з заявою для прийняття спадщини, а отже була була поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій у розумінні вищенаведених положень ЦК України.

Отже, вищевказані встановлені обставини не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

Таким чином, вищевказані докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Крім того, необхідно врахувати, що періодичне спілкування позивача зі спадкодавцем за життя бабусі, а потім тривале неспілкування з ним після її смерті, а також необізнаність спадкоємця ОСОБА_1 про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки іншого спадкоємця - відповідача та його дружини щодо ненадання відомостей про смерть її батька та відкриття спадщини, оскільки вказані обставини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на обставини цієї справи, обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк без поважних причин, є пропорційним і водночас його необхідним наслідком.

Зважаючи на встановлені судом вищевказані обставини, позовні вимоги позивача про надання додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 року (справа № 6-85цс12). Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27.05.2020 року (справа № 336/1127/17) та у постанові від 11.11.2020 року у справі N 750/262/20 (провадження N 61-14038св20), відповідно до яких «судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі відносяться за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_3 , про надання додаткового строку на прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева