13.04.2021 Справа № 331/1775/21
Провадження № 2/331/1402/2021
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

12 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м.Запоріжжя Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про зняття арешту,

встановив:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 08 квітня 2021 року в порядку цивільного судочинства надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про зняття арешту, в якій позивач просить: Зняти арешт з нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер (обтяження №11209033), накладений постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.05.2011 на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження на вищевказане майно; Зняти арешт з нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер обтяження №11211901), накладений постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.05.2011 на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (ВП №8931061) та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження на вищевказане майно; Зняти арешт з нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер обтяження №11211661), накладений постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.05.2011 на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (ВП №8931136) та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження на вищевказане майно. Стягнути з відповідача на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 6810 гривень.

Вивчивши матеріали заяви прихожу до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Позовна заява АТ «Банк Кредит Дніпро» про зняття арешту обґрунтована тим, що позивач є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_4 . З метою реалізації права розпорядження майном АТ «Банк Кредит Дніпро» виявив наявність арештів на зазначені нежитлові приміщення, які накладені постановами Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, правонаступником якого є відповідач - Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро). Виконавчі документи під час примусового виконання повернуті АТ «Банк Кредит Дніпоо». У письмовій відповіді відповідач на заяву про зняття арешту відмовив, посилаючись на правомірність своїх дій. Позивач вважає, що при винесенні постанов про повернення виконавчих документів державним виконавцем протиправно не знятий арешт з майна боржника, чим порушено імперативні норми Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на ст..41 Конституції України і ст.ст.317,319,321,391 ЦК України позивач просить зняти арешт в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві, судові витрати покласти на відповідача, яким позивач визначив орган державної влади - Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро).

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до абз.5 п. 1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбаченостаттею 60 Закону про виконавче провадження.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розд.VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа вчиняла відповідні дії, оскільки виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми випливає, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права (захист цивільних прав, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно), то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19.

Позивач, пред`являючи вимоги до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про зняття арешту, посилається на те, що арешт накладений державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, за яким прийнято рішення про повернення виконавчого документу, у подальшому підлягав скасуванню, чого не відбулось, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Судом встановлено, що підставою цього позову позивач визначив протиправність дій державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Враховуючи, що АТ «Банк Кредит Дніпро» є стороною виконавчого провадження, виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса) який повернуто стягувачу, та в рамках якого державним виконавцем не здійснено певних дій чи допущена бездіяльність чим порушені його права, то захист прав стягувача здійснюється не в порядку позовного провадження цивільного судочинства і судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченому розділом VII ЦПК, а за правилами іншого судочинства в порядку КАС України, який визначає порядок оскарження рішень, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця в ході виконання рішень щодо інших органів (посадових осіб), тоді як АТ «Банк Кредит Дніпро» пред`явило позов, зі змісту якого не випливає спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, у зв`язку з цим не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому належить дійти висновку, що позовна заява на предмет судового контролю за діями/бездіяльністю державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки законодавство встановлює інший порядок розгляду, що є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції ВС, висловленій у постанові від 28.10.2020 у справі №204/2494/20.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 186, пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а якщо зазначені обставини встановлені після відкриття провадження у справі закриває провадження.

Аналіз підстав позову, суб`єктивного складу і характеру правовідносин свідчить, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Враховуючи викладене, прихожу до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про зняття арешту, а тому приймається рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Виходячи з наведеного, керуючись, п.1 ч.1 ст.186 ЦПК, суддя

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про зняття арешту.

Роз`яснити Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро» право на звернення з адміністративним позов, в порядку адміністративного судочинства, за предметною юрисдикцією до Запорізького окружного адміністративного суду: 69041, м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 65-в.

Питання повернення сплаченого судового збору вирішити після звернення Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до суду із відповідною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Р.С.Солодовніков