Справа № 404/6573/18
Номер провадження 2/404/1837/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді -Варакіної Н.Б.

за участі секретаря -Гуйван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»( 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_1 ( ІН , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 115 301,61 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що 23.03.2011 відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н про отримання кредиту на кредитну картку «Універсальна». 26.09.2013 відповідачу переоформлено кредитну картку на картку «Голд» та відкрито картковий рахунок на отримання кредиту в розмірі 25 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач станом на 30.06.2018 порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 115 301,61 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 24 464,67 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом -90 836,94 грн. в зв`язку з чим просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» -115 301,61 грн. заборгованості та 1762 грн. судового збору.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 22 січня 2019 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 жовтня 2020 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 2 січня 2019 року скасовано.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначила, що звернулася до «ПриватБанку» з метою відкриття власного карткового рахунку, на який клала власні кошти потім їх використовувала. В заяві про відкриття власного карткового рахунку не було зазначено, що це надання кредиту. У вересні 2013 року працівник банку ОСОБА_2 принесла їй на роботу іншу банківську карту «ПриватБанку» «Голд», вказала, що це подарунок від банку, банк з власної ініціативи здійснив заміну картки на картку «Голд», вона є кредитною, щомісяця надається кредит в сумі 25 000 грн., щоб не виплачувати проценти за користування кредитними коштами необхідно до кінця кожного місяця повертати використані кредитні кошти. Продовжувала вносити на рахунок вже кредитної картки «Голд» власні кошти і використовувати їх, кредитні кошти не використовувала. В травні 2015 року на мобільний номер телефону, зателефонувала ОСОБА_2 і повідомила, що за умови не використання кредитних грошей з картки «Голд» буде припинено її дію, необхідно використати хоч би невелику суму. Зняла кредитні кошти 2000 грн в терміналі, власних коштів на рахунку було декілька гривень. Через декілька годин зателефонувала служба безпеки «ПриватБанку» з питанням, чи знімала вона кошти в банкоматі. Враховуючи такий дивний дзвінок, зателефонувала до ОСОБА_2 , на що остання повідомила, що працівники служби безпеки з таких питань телефонувати не можуть, тому вирішила повернути зняті кошти на рахунок в банк. З отриманої інформації від працівників «ПриватБанку» стало відомо, що до 24.05.2015 необхідно повернути зняті кредитні гроші на рахунок в банк, що б не нараховувалися відсотки за користування кредитними грошима. 20 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в «ПриватБанк» розташований по АДРЕСА_2 для внесення (повернення) через термінал грошей 2000 грн. Користуватися терміналом не вміла, тому звернулася до ОСОБА_2 , яка розпочавши роботу з банкоматом повідомила, що на банківській кредитній картці грошей не має, залишок дорівнює 0,00 грн. Здивовані такими обставинами ОСОБА_1 звернулася до начальника служби безпеки банку, написавши заяву про викрадання грошей з кредитного рахунку «ПриватБанку». Потім звернулася до Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області з заявою про викрадання невідомими особами грошей з рахунку виданої кредитної картки «ПриватБанку» «Голд» в сумі приблизно 23 000 грн. По теперішній час такого повідомлення від банку не надходило. 10.08.2020 на звернення ОСОБА_1 отримано відповідь (лист) № 9356/М7 20 від Кропивницького відділу поліції яким повідомлено, що 28.06.2015 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 004343, за її заявою та направлення його до архіву в зв`язку із закриттям кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, яке було зареєстроване за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала до Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу на рішення слідчого, на постанову про закриття кримінального провадження від 28.06.2015, про скасування постанови та зобов`язання слідчого Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області внести відомості написані в заяві від 20.05.2015 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та надати витяг з ЄРДС. Таким чином вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 115301,61 грн. в тому числі заборгованості за кредитом в сумі 24 464,67 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 90 836,94 грн є не обґрунтованими, так як ОСОБА_1 , як позичальник грошей не вчиняла дій, направлених на порушення прав та інтересів позивача. Просила у задоволенні позову відмовити.

27 жовтня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду заперечення, в якому просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) заяву № б/н від 23.03.2011, згідно якої отримав(-ла) кредитну картку «Універсальна». 26.09.2013 відповідачу переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі поданої заяви, що разом з умовами та правилами зі зразками підписів відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Згідно виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

08 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслала до суду відповідь на заперечення, зазначає, що не заперечує проти отримання банківської картки «Універсальна», однак заперечує, що вона була кредитною. Позивачем не надано доказів, відсутнє посилання в позові, у відзиві діючого с станом на 26.09.2013 (дату перевипуску позивачем картки «Універсальна» на престижну кредитну картку «GOLD») чинного законодавства, яке б дозволяло йому самостійно без письмового погодження вчиняти з ОСОБА_1 такі дії.

14 січня 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» надіслано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 23.03.2011 - 84 655,80 грн. (24 464,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 24 464,67 грн. простроченим тілом кредиту, 60 191,13 грн. - заборгованість за простроченими відсотками), та понесені позивачем судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 23.03.2011, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна».

Із анкети-заяви вбачається, що відповідач надав згоду на те, що заява позичальника, разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами - складає між позичальником і банком Договір про надання банківських послуг.

У заяві також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За правилом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах кредитного ліміту.

Позивач вважає, що відповідач порушив умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за договором № б/н від 23.03.2011 станом на 30.06.2018 становить - 84 655,80 грн (24 464,67 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 24 464,67 грн простроченим тілом кредиту, 60 191,13 грн - заборгованість за простроченими відсотками).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач зазначає, що 18.05.2015 невідомими особами, поза її волею, здійснено три операції переводу коштів з її рахунку в розмірі 10 509,20 грн та 10509,20 грн та 1580,80 грн.

Позивач, 21.03.2015 звернулась з заявою до АТ «ПриватБанк» про несанкціоноване списання коштів, на що отримала відповідь з рекомендацією звернутися до правоохоронних органів.

Крім того, 20.05.2015 позивач звернулась з заявою до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області про те, що невідома особа, 18.05.2015, шахрайським шляхом, за допомогою мобільного телефону, з її банківської кредитної картки заволоділа грошовими коштами в сумі 22600 грн. зазначена заява внесена в ЄРДР за № 0004343 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За змістом пунктів 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка діяла на момент списання спірних коштів банк, як емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з умовами договору клієнт зобов`язаний не допускати використання карток будь-якими іншими особами, зберігати у таємниці ПІН-коди, паролі та іншу інформацію, розголошення якої може призвести до фінансових втрат клієнта та банку, у разі втрати картки негайно повідомляти про це контакт-центр банку, не ініціювати проведення операцій із застосуванням карток у разі, якщо це може призвести до порушення недотримання вимог чинного законодавства України.

Доказів, які б вказували, що кошти були зняті самим відповідачем матеріали справи не містять та не були надані позивачем. Також відсутні докази про те, що відповідач втрачав свою кредитну картку, надавав її для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код. Ці обставини відповідач заперечує.

Також, за цим фактом було порушено кримінальне провадження.

Крім того, на прохання відповідача провести службове розслідування щодо викрадення коштів з її рахунку, банк, в порушення пункту 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, не розглянув подану нею заяву. Не надано результатів такого розслідування і до суду.

Відповідно до п.6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», відповідач, як тільки виявила факт платіжних операцій, які вона не виконувала, негайно повідомила банк в спосіб, передбачений договором.

Банк не надав достатніх доказів, що користувач картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому позов задоволенню не підлягає.

Зазначена правова позиція викладена ВС у постанові від 14.02.2018, справа № 127/23496/15-ц.

З розрахунків, наданих банком вбачається, що станом на 10.05.2015 за відповідачем рахувалась поточна заборгованість за наданим кредитним лімітом (тілом кредиту) в розмірі 1865,47 грн (картка НОМЕР_3 ).

З позовом позивач звернувся 26.09.2015, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просить відповідач.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до Правової позиції Верховного суду України у справі № 6-116цс13 (№ в ЄДРСРУ 35667396) початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу (Постанова ВСУ від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15 (№ в ЄДРСРУ 51998200).

Згідно з правовою позицією Верховного суду України від 09.11.2016 у справі № 6-1457цс16 перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Доказів переривання перебігу позовної давності суду не надано.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 525-526, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_1 ( ІННОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення складено 09.04.2021.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда