ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 711/7640/20
Провадження № 22-ц/821/701/21
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач : ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горобця Сергія Олександровича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів, у складі: головуючого судді Демчика Р. В., повний текст рішення складено 11 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом вищенаведеного змісту.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами, 29 липня 2004 року був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини було присуджено стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі позову 27 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. У подальшому, в зв`язку з тим, що дитина проживала разом з ним, ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 , а відповідні зобов`язання зі сплати аліментів покладено на ОСОБА_2 починаючи з 09 вересня 2019 року.

За період з 09 вересня 2019 року по 01 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_1 в розмірі 101 653 грн 74 коп., який до часу звернення з позовом не сплачено. Враховуючи те, що розмір пені не може бути більшим, ніж розмір заборгованості по аліментах, тому розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 54 728 грн 57 коп. Оскільки добровільно відповідач не має намірів та бажання сплачувати заборгованість по аліментах та пеню, нараховану на цю заборгованість, тому він вимушений звернутися з позовом до суду.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у розмірі, яка станом на 01 жовтня 2020 року складає 54 728 грн 57 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що в діях відповідача ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах з 09 вересня 2019 року по 01 жовтня 2020 року, оскільки виконавче провадження, щодо виконання виконавчого листа № 712/11700/19, відкрито 28 серпня 2020 року, а лише 12 жовтня 2020 року виконавчий лист направлено до ГУ ДПС у Черкаській області, за місцем роботи відповідача, для виконання.

Водночас, надані стороною позивача докази в підтвердження позовних вимог доводять наявність боргу по аліментах, однак не доводять вину боржниці у свідомому та безпричинному нехтуванні нею своїх обов`язків по виконанню рішення суду про стягнення аліментів, а отже, не можна безперечно стверджувати про неналежну поведінку боржниці, та як наслідок, застосовувати до неї штраф і компенсацію за порушення виконання зобов`язання. В даному випадку, стягнення з відповідача пені за несплату аліментів порушить принцип пропорційності, справедливості і не сприятиме ефективному захисту прав дитини.

Тому, враховуючи те, що відповідальність відповідача, як платниці аліментів за прострочення їх сплати може настати, лише, за наявності її вини, а суду не надано доказів в підтвердження вини відповідача у виникненні боргу, крім того судом врахована та обставина, що, з заробітної плати відповідача ОСОБА_2 відраховуються кошти, на сплату аліментів, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 11 березня 2021 року, представник ОСОБА_1 адвокат Горобець С. О., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати з постановленням нового судового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог.

Доводи поданої скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що відповідач, з моменту набрання рішення законної сили і до звернення до примусового виконання виданого на його підставі виконавчого листа та фактичного утримання аліментів з її заробітної плати, жодні дії, щодо сплати аліментів на користь неповнолітньої доньки не вчиняла, при цьому заробітну плату отримувала регулярно та витрачала на власні потреби. Переконаний, що ОСОБА_2 обов`язок, визначений зокрема ст. 150, 157 СК України, щодо утримання, піклування та виховання спільної доньки, не виконується.

Крім того, скаржник зазначає, що обізнаність відповідача про необхідність та потребу утримувати спільну неповнолітню дитину, в тому числі і на підставі рішення та не вчинення будь-яких дій направлених на здійснення даного обов`язку, самі по собі є підставою для наявності її вини у виникненні заборгованості за прострочення сплати аліментів, що є підставою для стягнення пені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 висловила свою незгоду з доводами апеляційної скарги, вказала на обґрунтованість висновків місцевого суду викладених у оскаржуваному рішенні, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а приведене рішення без змін. Крім того зазначила, що не мала умислу, щодо ухилення від сплати аліментних зобов`язань, а заборгованість виникла з незалежних від неї причин пов`язаних з набранням рішенням законної сили та пред`явлення до виконання виконавчого листа виданого на його підставі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

УхвалоюЧеркаського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 13 квітня 2021 року на 14:00 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви 27 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат (а. с. 12).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено з 9 вересня 2019 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 вересня 2019 року і до повноліття дитини.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішено питання судових витрат. (а. с. 13-17).

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2020 року набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

14 серпня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси виданий виконавчий лист № 712/11700/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 вересня 2019 року і до повноліття дитини (а. с. 18).

Постановою державного виконавця ЦВ ДВС МУ МЮ (м. Київ) Вельгана В. В. від 28 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 712/11700/19 виданого 14 серпня 2020 року (а. с. 19).

12 жовтня 2020 року постановою державного виконавця ЦВ ДВС МУ МЮ (м. Київ) звернено стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 , у розмірі 50% до виплати загальної суми заборгованості зі сплати аліментів у сумі 54 728 грн 57 коп.(а. с. 46- 48).

З довідки-розрахунку від 20 жовтня 2020 року № 19.25-36/69293, вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 , за період з 09 вересня 2019 року по 01 жовтня 2020 року становить 54 728 грн 57 коп. (а. с. 20).

Відповідно до довідки № 4 від 22 січня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 дійсно працювала в ГУ ДФС у Черкаській області на посаді головного державного ревізора інспектора та її заробіток з вересня 2019 року по лютий 2020 року складає 55 377 грн 95 коп. (а. с. 49).

Згідно довідки № 14/23-00-10-057 від 22 січня 2021 року ОСОБА_2 дійсно працює в ГУ ДФС у Черкаській області з 9 січня 2020 року на посаді головного державного ревізора інспектора та її заробіток з січня 2020 року по вересень 2020 року складає 150 657 грн 62 коп.(а. с. 50).

Крім того, згідно з довідкою про доходи від 21 січня 2021 року № 12/23-00-10-057 виданою ГУ ДПС у Черкаській області на ім`я ОСОБА_2 в жовтні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 19 200 грн 00 коп., з якої відраховані аліменти в розмірі 7 728 грн 00 коп.; в листопаді 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 19 200 грн 00 коп., з якої відраховані аліменти в розмірі 7 728 грн 00 коп.; в грудні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 21 935 грн 25 коп., з якої відраховані аліменти в розмірі 8 828 грн 00 грн. (а. с. 51).

Відповідно до довідки про доходи від 21 січня 2021 року № 13/23-00-10-057 виданої ГУ ДПС у Черкаській області на ім`я ОСОБА_2 в грудні 2020 року нарахована заробітна плата 8 699 грн 09 коп., з них сплачені аліменти в сумі 3 501 грн 00 коп.

Таким чином, з жовтня 2020 року по грудень 2020 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти, на погашення заборгованості по аліментам, в розмірі 27 785 грн 00 коп. (а. с. 52).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Предметом спору у вказаній справі є стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Звертаючись до суду з приведеним позовом, позивач послався на існування судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання спільної неповнолітньої дитини, що набрало законної сили і на підставі якого видано виконавчий лист та пред`явлено його до примусового виконання, однак в результаті прострочення сплати аліментів відповідачем, у позивача виникає право на стягнення з останньої пені на підставі ст. 196 СК України.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення ст. 8 СК України та ч 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справа № 661/905/19 (провадження 61-16670 сво 19), якою уточнено висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Місцевий суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах з 09 вересня 2019 року по 01 жовтня 2020 року,виникла в наслідок того, що виконавче провадження, щодо виконання виконавчого листа №712/11700/19, відкрито 28 серпня 2020 року, а лише 12 жовтня 2020 року виконавчий лист направлено до ГУ ДПС у Черкаській області, за місцем роботи відповідача, для виконання.

При цьому, рішення суду у цивільній справі про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів вступило в законну силу 07 серпня 2020 року, а виконавчий документ судом був виданий 14 серпня 2020 року. Пеня ж позивачем обраховується з 09 вересня 2019 року (день пред`явлення позову) по 01 жовтня 2020 року.

Враховуючи, що матеріали вказаної справи не містять доказів вини платника аліментів у виникненні боргу за прострочення сплати аліментів, заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Крім того, судом першої інстанції було установлено, що з відповідача, згідно постанови державного виконавця ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМ УМЮ (м. Київ) від 12 жовтня 2020 року ВП № 62900735 стягується заборгованість по аліментам щомісячно, шляхом здійснення відрахування коштів з її заробітної плати в розмірі 33.33 % на поточний платіж до виплати загальної суми заборгованості (а. с. 46).

Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги є по своїй суті частковим дублюванням мотивів наведених у позовній заяві, більше того, вони були предметом дослідження в суді попередньої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, крім того, їх зміст не узгоджується з наявною доказовою базою у приведеній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко