ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № 941/1470/20

провадження № 22-ц/4809/615/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області (суддя Колесник С. І.) від 28 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 15 травня 2013 року. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

На виконання договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок і встановив на ньому кредитний ліміт, а відповідачу надав платіжну картку.

Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 23 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 16693,80 грн, з яких: 691,067 грн заборгованість за «тілом» кредиту, в тому чисті: 20 грн заборгованість за поточним «тілом» кредиту, 6897,06 грн заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 2416,84 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 7359,90 грн пеня.

Посилаючись на такі обставини банк просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 16693,80 грн за кредитним договором б/н від 15 травня 2013 року, а також понесені банком судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 20,00 грн заборгованості за кредитом та 2,52 грн судового збору. В задоволенні решти вимог суд відмовив.

Мотиви рішення суду першої інстанції полягають у тому, що сама по собі підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також Тарифів банку, за відсутності достовірних доказів домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами й неустойки невиконання кредитного договору. Отже, за висновком суду, позивач не довів досягнення між ним і відповідачем конкретної домовленості про проценти та неустойку, що вказує на безпідставність вимог позивача про їх стягнення.

Суд також прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову стосовно суми кредиту, а саме: становив поточну заборгованість за «тілом» кредиту в розмірі 20,00 грн, але відмовив у стягненні простроченого «тіла» кредиту» так, як таку дефініцію не містять ні Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, ні законодавство.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченому «тілу» кредиту та задовольнити цю вимогу, а в інших частинах рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги банк зазначив, що висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченим «тілом» кредиту є помилковим так, як це є кошти банку, які використав відповідач, але в порушення умов договору їх своєчасно не повернув, що підтверджується випискою з рахунку позичальника ОСОБА_1 .

Відповідач рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував, правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

15 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до цієї анкети-заяви, він вказав, що в повному обсязі приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами банку складають договір банківського обслуговування.

Після цього банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок та встановив кредитний ліміт на ньому, видав йому платіжну картку типу «Універсальна».

Відповідач користувався коштами, які йому надав банк, але не повернула їх банку і має заборгованість за кредитом.

Банк обліковує за відповідачем заборгованість в сумі 16693,80 грн, а саме:

6917,06 грн заборгованість за «тілом» кредиту в тому числі: 20,00 грн - заборгованість за поточним «тілом» кредиту та 6897,06 грн заборгованість за простроченим «тілом» кредиту;

2416,84 грн заборгованість за відсотками, які нараховані банком на суму боргу по кредиту згідно з ст. 625 ЦК України;

7359,90 грн пеня.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині вирішення судом позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь банку простроченої заборгованості по кредиту, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України відсотків та пені за невиконання зобов`язань апеляційним судом не перевіряється.

Згідно з ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У цій справі рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній його частині, цим вимогам не відповідає.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Відмовляючи в стягнення процентів та пені, суд першої інстанції зробив висновок, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, повний текст якого розміщено в мережі Інтернет на ресурсі: https://privatbank.ua/terms/, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» не можна вважати складовими частинами кредитного договору оскільки відсутності достовірні докази на підтвердження прийняття відповідачем цих умов, що є неприпустимим. З цього суд зробив наступний висновок, що банк не має правових підстав здійснювати такі нарахування.

Водночас вирішуючи вимогу позивача про стягнення використаних відповідачем коштів банку в межах встановленого кредитного ліміту, а саме в частині стягнення простроченої заборгованості по кредиту, та відмовляючи в її стягненні суд першої інстанції послався на ті ж Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які він раніше відхилив як доказ. Суд також вказав, що така дефініція, як прострочене «тіло» кредиту не передбачена і законодавством України, а тому суд вважав вимоги позивача необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суперечливими так, як суд спершу обґрунтовано не прийняв як доказ Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що не заперечується жодним з учасників цієї справи, а згодом сам же послався на них в обґрунтування свого висновку стосовно простроченого кредиту.

Згодом суд вказав на неможливість встановлення ним правової природи такої вимоги позивача. Але, в той самий час, суд погодився з вимогою про стягнення за поточним «тілом» кредиту.

Зазвичай під боргом розуміють зобов`язання, за яким одна сторона (боржник) повинна виконати на користь іншої сторони (кредитора) або третьої особи (вигодонабувача). Це може бути передача певного товару, переказ певної суми грошових коштів тощо.

Зміст зобов`язання позичальника за договором позики або кредиту є повернення отриманих від позикодавця або кредитодавця грошових коштів та в сплаті процентів, якщо такий обов`язок передбачених умовами договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то зобов`язання, яка не виконане у встановлений строк, вважається простроченим (прострочена заборгованість). В інакшому випадку це поточна (строкова) заборгованість.

Отже, прострочений кредит («прострочене «тіло» кредиту термін, який використовує позивач) це заборгованість, яка не погашена в термін (строк), встановлений кредитним договором.

Хоча суд першої інстанції й встановив, що позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про строк повернення позичальником використаних в межах кредитного ліміту коштів банку, це не спростовує той факт, що не повернута відповідачем банку сума коштів є заборгованістю і відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України позивач має право в будь-який вимагати її повернення.

Такою вимогою, зокрема, є пред`явлення позову банком у цій справі.

При цьому вимога про стягнення усієї заборгованості за використані відповідачем грошові кошти в сумі 6917,06 грн підтверджена наданими позивачем доказами: випискою з відкритого на ім`я відповідача рахунку про рух коштів (с. 54 61), розрахунком заборгованості (с. 6 12), довідкою про номери платіжних карток, які банк видав відповідачу (с. 14).

Суд не дав належної оцінки цим доказом, не навів аргументів на їх спростування, а отже безпідставно відмовив в задоволенні вимоги позивача в цій частині.

Оскільки доводи позивача в частині стягнення заборгованості за наданими відповідачу коштами в сумі 6917,06 грн підтверджені наявними у справі доказами, які не були спростовані чи заперечені відповідачем, то суд мав задовольнити таку вимогу в повному обсязі.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, не перевірив доводів позивача, неповно встановив обставини справи, невірно визначив відповідні до них правовідносини та позбавив себе можливості правильно застосувати норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині підлягає зміні.

Про судові витрати

Згідно з п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд частково задовольняє вимоги позивача, то понесені ним витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що за подання до суду позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн (с. 1), за подання апеляційної скарги - 3153,00 грн (с. 89), а його вимоги задоволено на 41 %.

Таким чином на відповідача покладається судовий збір в сумі 862,00 грн за подання до суду позовної заяви та 1293,00 грн за подання апеляційної скарги, а всього 2155,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2020 року в частині вирішення вимог по стягнення заборгованості за кредитом змінити, виклавши другий та третій абзаци резолютивної частини рішення у новій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського, будинок 1 Д, м. Київ, 01001) заборгованість за договором від 15 травня 2013 року в сумі 6917,06 грн (шість тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код юридичної особи: 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського, будинок 1 Д, м. Київ, 01001) компенсацію сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 2155,00 (дві тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко