Справа № 595/48/21
Провадження № 2/595/130/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в Бучацький районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власницею садового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач під час перебування у шлюбі був зареєстрований у будинку, однак після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації і добровільно не бажає змінювати його, чим створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги позивача просить задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 21.11.2014 року власником садового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Із будинкової книги для прописки громадян, вбачається, що ОСОБА_3 з 25 січня 2019 року зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Рішенням Бучаького районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 18 грудня 2020 року.

Стаття 47 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Таким чином, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин понад один рік не проживає за зареєстрованим місцем проживання та втратив інтерес до права користування житлом. Матеріали справи не містять наявних обставин, які б дали право визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,141,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.405 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Дата складення повного тексту рішення - 05 квітня 2021 року.

Суддя: В. Б. Федорончук