КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №369/1177/20 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.

Провадження №22-ц/824/430/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

17 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

за участю секретаря Телятник І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Легбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з скаргою на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця Говорова Павла Володимировича, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Легбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2020 року провадження в справі було відкрито.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про залучення до участі у справі правонаступника ПАТ «Легбанк», просив залучити його до участі у справі №369/1177/20 в якості правонаступника ПАТ «Легбанк.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 27 січня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Легбанк»» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Легбанк» Білої Ірини Володимирівни та ОСОБА_1 було укладено Договір №GL6N014124 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №45.

Відповідно до даного Договору заявник набув у власність майнові права, визначені в пункті 1.1.2. Договору та які включають в себе і права кредитора за правами вимоги, а також право процесуального правонаступництва.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати частково, в частині абзаців 12-274 та першої частини речення абзацу 32 до слів «ст. 74 Закону України».

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що положення ч. 1 ст. 55 ЦПК, а саме, що процесуальне правонаступництво можливо в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.

За Договором №GL6N014124 купівлі-продажу майнових прав саме такі права у судовому спорі №369/356/14-ц і були передані ОСОБА_1 від ПАТ «Легбанк».

Договір купівлі-продажу майнових прав не є договором відступлення права вимоги за кредитним договором №04-09-08 КФ від 21.02.2008, а є окремим договором, за яким були продані майнові права, в тому числі і ті, які надають право ОСОБА_1 звернення до суду з заявою заяву про залучення його до участі у справі в якості стягувана.

Отже, ОСОБА_1 має необхідну правоздатність виступати процесуальним правонаступником ПАТ «Легбанк» в справі 369/356/14-ц, але не може бути стягувачем у виконавчому провадженні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представників учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2020 між Публічним акціонерним товариством «Легбанк»» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Легбанк» Білої Ірини Володимирівни та ОСОБА_1 було укладено Договір №GL6N014124 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрований в реєстрі за №45. Згідно з даним договором ОСОБА_1 перейшли у власність майнові права, визначені в пункті 1.1.2. Договору та які включають в себе, в тому числі, право процесуального правонаступництва у справі № 369/356/14, в рамках якої було видано виконавчий лист, що перебував на виконанні у суб`єкта оскарження, і право кредитора за правами вимоги за кредитним договором №04-09-08 КФ від 21.02.2008.

Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту зазначеного правочину вбачається, що за своєю правовою природою він є договором відступлення права вимоги за кредитним договором №04-09-08 КФ від 21.02.2008.

Згідно з правовими висновками, викладеним у постанові ВП ВС від 31.10.2018 у цивільній справі № 465/646/11 та ВП ВС в постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12.07.2001 № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з встановлених судами обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2014 у справі № 369/356/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30.10.2014, було визнано недійним кредитний договір № 04-09-08КФ, укладений 21.02.2008 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Легбанк», та додаткові угоди до нього.

Відповідна ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не може заявляти будь-яких вимог, що пов`язані з кредитним договором № 04-09-08КФ, укладеним 21.02.2008 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Легбанк», та додатковими угодами до нього, й не може бути правонаступником ПАТ «Легбанк».

Відповідно до вимог ст. 55 ЦПК України процесуальне правонаступництво у цивільному процесі можливе виключно у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що заміна кредитора у зобов`язанні не здійснювалась, тому питання щодо залучення ОСОБА_1 до участі в справі в якості правонаступника ПАТ «Легбанк» у відносинах, що пов`язані кредитним договором № 04-09-08КФ від 21.02.2008 на думку колегії суддів передчасним.

ОСОБА_1 також не є стороною виконавчого провадження, процедура заміни сторони виконавчого провадження відповідно до ст. 442 ЦПК України також не була здійснена, а тому на думку колегії суддів суд першої інстанції вірно відмовив заявнику в залучені до участі у розгляді даної цивільної справи № 369/1177/20, провадження № 4-с/369/52/20, за скаргою ОСОБА_2 у якості стягувача, як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Легбанк».

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 1 березня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль