Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2021 Справа №607/3370/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Грицай К.М.

за участі секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, з яким шлюб розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.11.2019 року та з 2017 року вони не проживають разом. відповідач не проживає у даній квартирі більше 3-х років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає, жодних перешкод у користуванні квартирою нею не чиниться, іншого порядку користування житлом між ними не встановлено, добровільно з`явитися для зняття його з реєстрації відмовляється, що створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження належним їй на праві власності майном. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року скасоване заочне рішення у даній справі від 23 червня 2020 року та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 21 грудня 2020 року.

21 грудня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Баранець О.А. подала відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказує, що квартира набута у власність ОСОБА_1 шляхом дарування згідно договору дарування від 12.07.2018 року. Відповідач весь час проживав з позивачем однією сім`єю, про що свідчить дійсна реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 . Також, ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по теперішній час працює на посаді водія у ТОВ «ЕЛІТ-АВТО СЕРВІС», що знаходиться у м. Києві. Відповідно, у зв`язку із роботою змушений тимчасово проживати у м. Києві у зв`язку з необхідністю забезпечувати свою сім`ю. А відтак, станом на момент звернення до суду із позовом, відповідач не проживав у вказаній квартирі 5 місяців, а не більше 3 років, як вказано у позовній заяві. З моменту розірвання шлюбу, позивач почала чинити перешкоди відповідачу у доступі до житла, замінила замок у вхідних дверях, внаслідок чого він не маже вільно потрапити у квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином та за даних обставин суд вважає можливим вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з урахуванням відзиву .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що з її колишнім чоловіком ОСОБА_2 вони розлучені з 2019 року, з 2017 року вони не проживають разом та відповідач сам подав в суд заяву про розірвання шлюбу. Він не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше двох років, не оплачує комунальні послуги, виїхав проживати у м. Київ, де працевлаштований, деколи приїжджав, останній раз був в квартирі у 2018 році. Ключі від квартири відповідач має, він може в будь-який час потрапити в квартиру. Свої речі відповідач склав у сумки та вона їх виставила в тамбур, дані речі не забирав. Вона будь-яких перешкод у користування квартирою відповідачу не чинить. Спірна квартира їй подарована, має лише одну кімнату, раніше вона з сім`єю проживали у трьохкімнатній квартирі, однак вона була продана через борги відповідача. Відповідач працював водієм у місті Києві.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що сторона у справі є їх батьками, відповідач ОСОБА_2 є колишній чоловік позивача. Йому відомо, що відповідач не проживає у спірній квартирі два роки без поважних причин, оскільки проживає у м. Київ, де працює вже декілька років водієм маршрутного автобуса, де живе своїм життям, позивач жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинила, замки до вхідних дверей не замінювала, відповідач має ключі від квартири, речі відповідача позивач не виставляла, відповідач повідомив, що сам забере речі. Квартира, в якій проживає позивач, є однокімнатною та їй подарована у 2018 році.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130709978 від 12.07.2018 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Дана квартира належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 12.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ваврів О.Б. та зареєстрований в реєстрі за №3230.

На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Зі змісту рішення суду вбачається, що сторони не проживали разом з 2017 року, не вели спільного господарства.

Згідно довідки ОСББ «Говард» №003 від 24.01.2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до довідки ОСББ «Говард» №018 від 30.10.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , до 30 жовтня 2020 року з реєстрацією. ОСОБА_2 брав активну участь у діяльності ОСББ «Говард».

Згідно довідки № 1, яка видана ТзОВ «Еліт-Авто Сервіс» 25.01.2021 року, відповідач ОСОБА_2 працює у ТзОВ «Еліт-Авто Сервіс» на посаді водія автотранспортних засобів.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі, яка є її особистою власністю, квартира є однокімнатною, відповідач після розірвання шлюбу перестав бути членом сім`ї позивача, відповідач ОСОБА_2 самостійно залишив житлове приміщення, не проживає у спірній квартирі з 2018 року, тобто, понад один рік без поважних причин, що підтверджено письмовими доказами та поясненнями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Проте, відповідачем в судове засідання на підтвердження його заперечень, викладених у відзиві про те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні менше одного року та наявності перешкод зі сторони позивача у користуванні цим житлом. не було надано суду достатньо належних та допустимих доказів, в тому числі не забезпечено прибуття свідка.

Доводи позивача про поважність причин не проживання у спірному житловому приміщенні у зв`язку із тим, що відповідач влаштувався на роботу в місті Києві у жовтні 2019 року та по теперішній час працює на посаді водія, суд вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у даному житловому приміщенні більше двох років та втратив інтерес до спірного житлового приміщення раніше, ніж був прийнятий на роботу в місті Києві 06 листопада 2019 року.

Суд критично оцінює дані, викладені у довідці ОСББ «Говард» №018 від 30.10.2020 року про те що ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі до 30 жовтня 2019 року, оскільки дані обставини спростовані іншими письмовими доказами та поясненнями свідків.

З урахуванням того, що судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, не несе витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що призводить до порушення прав позивача ОСОБА_1 на користування та розпорядження своїм майном, а тому її право підлягає поновленню шляхом задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням.

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 840,80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складений 15.03.2021 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай