ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/63/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8249/19 Категорія: 304000000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчук В.Г., Єльцова В. О.

За участю секретарів Анкудінова О.І., Винник І.М.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач - Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»;

розглянувши у м. Черкаси у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року постановлене під головуванням судді Кондрацької Н.М. у залі № 5 Придніпровського районного суду м. Черкаси 01.10. 2020 року, повний текст рішення складений 06.10.2020 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, -

в с т а н о в и в :

18 жовтня 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернувся в суд з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що що між ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ПАТ «ВФ України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг мобільного зв?язку № 5359286/1.12262843 від 14.03.2011 року на номер телефону НОМЕР_1 (контракт № 11), згідно до якого була досягнута згода з усіх істотних умов.

Позивач вказує, що з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв?язку відповідачу ОСОБА_1 присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_2 . З технічних причин у зв?язку з переходом ПрАФ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було змінено на НОМЕР_3 .

В позовній заяві ПАТ «ВФ Україна» посилається, що факт надання позивачем послуг підтверджується рахунком за телекомунікаційні послуги, який автоматично був сформований із автоматизованої системи розрахунків за послуги позивача та надісланий відповідачу ОСОБА_1 , а саме: рахунок № НОМЕР_4 від 30.09.2016 року на загальну суму 157257,52 грн.

Згідно п. 2.4.2 договору, абонент зобов?язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номера при тимчасовому відключенні в мережі мобільного оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку.

Відповідно до п. 2.1.5 договору, відповідач ОСОБА_1 був відключений від мережі зв`язку ПрАТ «ВФ Україна». Внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачем згідно вищевказаного договору виникла заборгованість в розмірі 157257,52 грн. Позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію із розрахунком заборгованості, однак заборгованість по вказаному договору не була погашена.

Позивач вказує у позові, що він звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу судового наказу, але 14.08.2017 року ухвалою суду було відмовлено у видачі судового наказу за надані послуги мобільного зв`язку, за які відповідач ОСОБА_1 не розрахувався, у зв`язку з чим прострочив виконання зобов`язання.

Позивач ПАТ «ВФ Україна» вважає, що згідно до вимог ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене вище, позивач ПрАТ «ВФ Україна» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 190 570,26 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року у позові Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу, зареєстровану в Черкаському апеляційному суді 23 листопада 2020 року № 12045/20 Вх.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ПАТ «ВФ Україна» вказує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом також неправильно встановлено обставини справи, які мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що згідно до п. 1.1. договору про надання послуг мобільного зв`язку № 5359286/1.12262843 від 14.03.2011 року на номер телефону НОМЕР_1 , укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , позивач згідно із договором надає абоненту послуги мобільного зв`язку в межах України на підставі ліцензії. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором позивача.

16.03.2011 року відповідач ОСОБА_1 замовив дистанційно послугу міжнародного роумінгу, що підтверджується довідкою № від 23.06. 2020 року FD-20-06285 та прін-скріном із білінгової системи про замовлення послуги міжнародний роумінг, яка зафіксувала цю заявку.

В апеляційній скарзі вказується, що згідно п.2.4.2. Договору, фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Скаржник вважає, що висновки суду про те, що позивачем не доведено факту замовлення послуг міжнародного роумінгу не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить п. 2.4.2. умов Договору і ст. 526 ЦК України та п. 32 Правил.

Висновки суду про те, що не надано позивачем доказів, що відповідач ОСОБА_1 надав згоду на отримання 24.09. 2016 року послуг передачі даних ( Інтернет - доступ), та його не повідомляли про вартість послуг і технічну неможливість припинення їх надання, не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник посилається, що згідно даних інформаційної довідки відповідачем було використано протягом 15 хвилин різну кількість кілобайт, що підтверджує факт, що відповідач ОСОБА_1 усвідомлено використовував послуги доступу до Всесвітньої мережі Інтернет.

Скаржник також не погоджується із висновками суду, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про вартість послуг за кордоном.

В апеляційній скарзі вказується, що на виконання вимог п. п. 27, 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг на номер відповідача, НОМЕР_1 були надіслані смс - повідомлення, в яких містилася інформація про вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, про технічну неможливість припинення надання послуги у разі відсутності коштів, що підтверджується довідковою інформацією про надані послуги абоненту ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_3 від 24.07.2017 року, а саме: фіксування отриманих смс - повідомлень від оператора, зокрема, при реєстрації відповідача у роумінгу Молдови, йому було надіслано 4 смс - повідомлення від оператора, а також довідкою № FD-20-06416 від 25.06. 2020 року, яка містить розшифрування смс - повідомлень, які надсилалися відповідачу. Тому скаржник вважає, що відповідач ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про суму коштів на особовому рахунку абонента, вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, до ступу до Інтернету. Отже, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, стверджує скаржник.

ПАТ «ВФ Україна» не погоджується із рішенням суду, що позивачем не доведено договірних відносин із роумінг - партнерами на території Молдови, Румунії, Болгарії і Туреччини. Скаржник вказує, що рахунки за послуги зв`язку на території іншої країни формуються на підставі отриманих від роумінг партнерів даних. Тому вважає, оскільки білінгова система позивача отримала сертифікат, який підтверджує, що вона відповідає всім державним стандартам, в тому числі і коректності обміну даними із міжнародними - роумінг партнерами, то відповідно умов договору позивач має право особисто розраховувати вартість надання послуг. Отже, дані із білінгової системи позивача є належним доказом надання послуг, що спростовує висновки суду щодо не доведення наявності договірних відносин. За таких обставин, скаржник вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, так як суперечить ст. 526 ЦК України.

ПАТ «ВФ Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги задовольнити в повному обсязі.

14 січня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 Вх. № 384/21-Вх.

У поясненнях відповідач ОСОБА_1 вказує, що скаржником не доведено належними і достатніми доказами, замовлення відповідачем 24.09.2016 року послуги доступу до Інтернету в міжнародному роумінгу, виконання ним обов`язку повного, своєчасного та вичерпного повідомлення його, як споживача, з яким укладено письмовий договір, про умови надання та припинення такої послуги, її вартість, суми коштів на рахунку на територіях реєстрації обладнання в мережі роумінг-партнерів на території Молдови, Румунії, Болгарії та Туреччини, а також про неможливість припинення надання послуг у випадку відсутності коштів на рахунку.

Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що посилання на довідки № РП-20-06285 від 23.06.2020 року та № ТБ-20 064 від 25.06.2020 року, з урахуванням інформації з листа ПрАТ «МТС» № СС2504.28.09 від 28.09.2016 року про надходження даних технічних пристроїв роумінг-партнерів в мережі реєстрації мобільного номеру відповідача мережі роумінг-партнерів, є не належними доказами надання такої послуги. Твердження представника позивача на достатність та достовірність даних білінгової системи обліку ніби то наданих послуг роумінг-партнерами є недоведеними, оскільки є похідними доказами, які не виключають можливість втручання в їх облік з метою корегування даних на користь оператора.

Позивачем ПАТ «ВФ Україна» не надано доказів на підтвердження відсутності технічної неможливості припинення наданих послуг у випадку відсутності коштів на особовому рахунку, зважаючи факт такого припинення 25.09.2016 року, коли заявлена вартість ніби то наданих послуг у десятки разів перевищила середні рахунки отриманих відповідачем послуг протягом дії договору.

На переконання відповідача, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, яке узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2019 року у справі № 607/7810/17, тому вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду.

Відповідач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ПрАТ «ВФ Україна» без задоволення, а судове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2020 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд згідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту замовлення послуг міжнародного роумінгу, не надано доказів, що відповідач погодився на отримання 24.09.2016 року послуг передачі даних (Інтернет - доступ) в режимі міжнародного роумінгу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом14 березня 2011 року між ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ПАТ «ВФ України», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5359286/1.12262843 на номер телефону НОМЕР_1 (контракт № 11) ( т. 1 а. с. 5 - 6).

Згідно умов договору відповідачем ОСОБА_1 обрано тарифний пакет GSM «Безлімітний PRO» та замовлено наступні послуги: SMS; переадресування дзвінка; GPRS - послуги WAP, MMS, Інтернет, Гіпер.NET.Online TV, «Вам дзвонили!»; «Є зв`язок», Додатковий пакет мережі, Активація послуги « Ваші помічники», переадресація встановлена оператором.

Відповідно до п.1.1. договору, оператор згідно з договором надає абоненту послуги мобільного зв`язку в межах України згідно ліцензії серії АА № 720189 від 29.12.2004 року. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором оператора.

У п.1.2. вказано, що загальні умови надання послуг у повному обсязі, визначаються умовами користування мережами мобільного зв?язку, які є невід?ємною частиною цього договору.

Пункт 1.3 договору про надання послуг мобільного зв`язку № 5359286/1.12262843 передбачає, що надання послуг за договорами починається після внесення абонентом на підставі відповідного рахунку оператора повної суми первинного авансу, та його зарахування на особовий рахунок абонента.

Відповідно до п. 3.1. договору нарахування за надання послуги мобільного зв?язку здійснюється згідно з тарифами ПрАТ «ВФ Україна», які є невід?ємною частиною цього договору. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів.

Згідно з п. 2.4.2. договору, абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключені в мережі мобільного оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. Фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Встановлено, що з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_2 .

З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було змінено на НОМЕР_3 .

Звертаючись до суду із даними позовними вимогами, позивач на підтвердження надання ОСОБА_1 телекомунікаційних послуг ПрАТ «ВФ Україна» , надав суду копії звіту по історії балансу рахунка абонента НОМЕР_3 за період з 01.04.2016 року по 30.10.2016 року, копію розрахунку за телекомунікаційні послуги станом на 01.09.2019 року ( т. 1 а. с. 9 ).

25.09.2016 року ПрАТ «МТС Україна» під час перебування за межами країни відповідачу ОСОБА_1 було припинено надання послуг мобільного зв`язку шляхом блокування номеру телефону.

30.09.2016 року відповідачем ОСОБА_1 від позивача отримано рахунок за телекомунікаційні послуги, в якому зазначалось про наявність заборгованості за послуги міжнародного роумінгу у розмірі 157 257,52 грн. (з врахуванням ПДВ та внеску Пенсійний фонд України).

Не погоджуючись з даним рахунком, відповідач ОСОБА_1 на адресу оператора мобільного зв`язку направив заперечення щодо замовлення ініціювання сеансів доступу, отримання послуг мобільного GPRS Інтернету 24.09.2016 року з 09 год. 43 хв. до 22 год. 24 хв.

Листом № СС25.04.28.09 від 28.09.2016 року позивач ПАТ «ВФ Україна» повідомив про відсутність підстав для повернення вартості споживчих послуг ( т. 1 а. с. 108 -109 ).

Листом від 04.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до надавача послуг із заявою про тимчасове припинення надання послуг мобільного зв`язку та надання відомостей про надані послуги за період 24-25.09.2016 року ( т. 1 а. с. 119).

Листом ПрАТ «МТС Україна» № СС 2642.10.10 від 10.10.2016 року відповідачу ОСОБА_1 запропоновано поетапну оплату наданих послуг. Так, у листі зазначено, що до даного листа додають деталізацію подій за номером НОМЕР_5 впродовж 24.09. 2016 року. Компанія фіксує та зберігає необхідні для проведення тарифікації дані: час події, обсяг наданих послуг та їх вартість. Збереження інших даних, які не є обов`язковими для проведення тарифікації ( наприклад, адреси сторінок при користуванні послугами Інтернет-доступу) не передбачене. Повідомляє оператор, що станом на 10.10. 2016 року за особовим рахунком відповідача по справі діють обмеження, встановлені 24.09.2016 року. Вони можуть бути відмінені після повного погашення заборгованості чи узгодження поетапної оплати ( т. 1 а. с. 120).

04.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації із запитом щодо перевірки дотримання ПрАТ «МТС України» законодавства у сфері телекомунікації при наданні послуг та правомірності його дій ( т. 1 а. с. 115).

04.10.2016 року відповідач ОСОБА_1 направив заяву до Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів щодо проведення перевірки ПрАТ «МТС України» стосовно дотримання законодавства про захист прав споживачів, зокрема, в частині правильності здійснення з ним розрахунків ( т.1 а. с. 117).

За результатами звернення листом НКРЗІ від 17.11.2016 року за № 06/20-7038/Ж-6004 надано інформацію про те, що після перевірки фахівцями оператора використання послуг він повідомив про прийняте рішення, що у разі його повторного звернення до ПрАТ «МТС Україна» повернути 30 % від суми боргу за послуги роумінгу, що дорівнює 47 348,98 грн. (з ПДВ та ПФ). Крім того, вказано про продовження вивчення порушеного відповідачем по справі ОСОБА_1 у зверненні питання.

Також у листі зазначається, що згідно з п. 13 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про телекомунікації» споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій, зокрема, шляхом звернення до суду ( т. 1 а. с. 124 - 125).

25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся із листом до НКРЗІ, в якому просив повідомити його про результати завершення НКРЗІ вивчення питань, порушених у його зверненні, просив повідомити, чи відповідали дії позивача, вказані у його зверненні від 04 жовтня 2016 року, вимогам підпунктів 27, 32, п. 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295 ( т. 1 а. с. 129).

Листом НКРЗІ від 25.11.2016 року за № 06/20-7303/Ж-6576 ОСОБА_1 повідомлено про продовження вивчення порушених у зверненні питань (т. 1 а. с. 127).

25.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до ПрАТ «МТС України» про доведення до його відома змісту їх рішення, про яке повідомила НКРЗІ щодо повернення боргу за послуги роумінгу у сумі 47 348,98 грн. (з ПДВ та ПФ) ( т. 1 а. с. 131).

Згідно листа ПрАТ «МТС України» № СС 32322.29.11 від 29.11.2016 року відповідачу ОСОБА_1 повідомлено, що компанія не находить підстав для проведення коригування вартості роумінгу подій, виставлених до оплати 24-25.09.2016 року.

У листі оператор вказав, що на сайті www.mts.ua ( розділ «Роумінг»: Контаркт» - «Інформація»») присутні рекомендації для користувачів роумінгових послуг, з якими рекомендують відповідачеві по справі ознайомитися перед виїздом за кордон в майбутньому ( т.1 а. с. 132).

25.02.2017 року ПрАТ «ВФ Україна» направило на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію з розрахунком за послуги з проханням сплатити заборгованість у розмірі 157257,52 грн. ( т. 1 а. с. 12).

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Відповідно до вимог частин 1 та 9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Статтею 21 вище вказаного Закону № 2012 -ХІІ визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11 квітня 2012 року, наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку, і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов?язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві однієї /кількох або всіх послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених Законом України « Про телекомунікації» та Правилами.

Згідно п.15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У п.35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв?язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Апеляційний суд акцентує увагу, що правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів, які під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Зазначені права споживачів телекомунікаційних послуг прямо кореспондують обов`язкам операторів щодо дотримання законодавства у процесі надання послуг; надання споживачам вичерпної інформації, необхідної для укладання договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; ведення достовірного обліку телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Зі змісту листа оператора на звернення споживача - відповідача по справі ОСОБА_1 ( т. 1 а. с. 108-109, ) представник позивача вказує, що споживач - ОСОБА_1 може ознайомитися з інформацією стосовно умов надання і тарифікації послуг за кордоном при зверненні до Центру обслуговування абонентів та на офіційному сайті компанії www.mts.ua (Розділ «Мобільний зв`язок» - «Роумінг» -«Контракт»). Також у листі вказано, що 24.09. 2016 року на номер відповідача надійшли привітальні SMS, в яких, зокрема, була вказана вартість послуг роумінгу.

Враховуючи вище викладене, є всі підстави вважати, що врегулювання тарифів на підставі окремо розміщених на сайті компанії, які не були підписані споживачем під час укладання договору, не вважається погодженими сторонами, як складова договору, оскільки відомості та ціни мають мінливий характер, змінюються одноособово держателем сайту, тому визначити, яка саме редакція діяла на момент укладання договору, є неможливим, а доказів їх незмінності позивачем ПрАТ «ВФ Україна» не надано.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання послуг телефонного зв?язку.

В положенні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Посилання в апеляційній скарзі скаржником, що відповідач ОСОБА_1 16.03. 2011 року дистанційно замовив послугу міжнародного роумінгу не приймається до уваги апеляційним судом, оскільки за матеріалами справи не встановлено, що позивачем надано докази, які б свідчили про замовлення відповідачем послуги міжнародного роумінгу у 2016 році, заборгованість за використання якої зазначена у рахунку за телекомунікаційні послуги та про те, що споживачу було завчасно надано всю вичерпну інформацію про послугу, на підставі якої споживач замовив таку послугу, зокрема, інтернет - сесії 24.09.2016 року на суму 157 257,52 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції, стосовно не доведення позивачем належними і достатніми доказами факту замовлення відповідачем ОСОБА_1 24.09.2016 року послуги доступу до Інтернету в міжнародному роумінгу, а також виконання позивачем обов`язку повного, своєчасного та вичерпного повідомлення відповідача, як споживача, з яким укладено письмовий договір, про умови надання та припинення такої послуги, її вартість, суми коштів на рахунку на територіях реєстрації обладнання в мережі роумінг-партнерів на території Молдови, Румунії, Болгарії та Туреччини, та про неможливість припинення надання послуг у випадку відсутності коштів на рахунку є правильними, не спростовуються доводами апеляційної скарги, тому відсутні підстави для задоволення вимог скаржника.

Щодо посилання в апеляційній скарзі скаржником на довідку № FD-20-06285 від 23.06.2020 року для підтвердження факту замовлення відповідачем ОСОБА_1 міжнародного роумінгу, то слід зазначити, що дана довідка не має посилань на конкретну автоматизовану ( білінгву) систему, яка зафіксувала таку інформацію.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що зазначення конкретного часу надання послуги у довідці № FD-20-06285 від 23.06.2020 року є підставою для сумніву щодо повноти та належності зазначеної інформації, викладеної у довідці № FD -20 064 від 25.06.2020 року, так як в останній відсутнє посилання на час повідомлення, а тому не може вважатися як належний, допустимий та достовірний доказ в розумінні вимог ст. 77-80 ЦПК України.

Посилання представника позивача на достатність та достовірність даних білінгової системи обліку наданих послуг роумінг-партнерами є необґрунтованими, оскільки не виключають можливість втручання в їх облік з метою корегування даних на користь оператора.

Викладені в апеляційній скарзі підстави оскарження рішення суду є недоведеними належними й допустимими доказами дотримання прав відповідача по справі - ОСОБА_1 , як споживача, на вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг, отримання вичерпної інформації щодо змісту, вартості, порядку їх надання та припинення, обґрунтованості і правомірності вимог оплати послуги, яку відповідач по справі не замовляв.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено та перевірено наявні у матеріалах справи докази, відповідно до вимог закону.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому доводи скаржника щодо порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування матеріального права є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами.

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Повний текст постанови складений 09.04. 2021 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г.

Єльцов В. О.