Справа № 755/8077/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно заявлених вимог позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 01 жовтня 1987 року. В зазначеній квартирі були зареєстровані батьки позивача та відповідач - брат позивача.

06 грудня 2005 року позивач набув право власності на зазначену квартиру на підставі договору дарування. Мати позивача ОСОБА_3 померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько позивача ОСОБА_4 - 07 березня 2012 року. Відповідач з 2001 року постійно в спірній квартирі не проживав, оскільки після одруження переїхав проживати до своєї дружини, участі у витратах на утримання квартири не бере, внаслідок чого позивач несе надмірні витрати на утримання даної квартири. У зв`язку з зазначеним, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08 липня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом

Цимбал Н.В. отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується відповідною розпискою (а.с 20).

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем ОСОБА_2 отримано не було, конверт з надісланими документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення про закінченням терміну зберігання.

23 грудня 2020 року на адресу відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, які на час ухвалення даного рішення відповідачем також не отримані та конверт разом з документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна .

Згідно роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже право члена сім`ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 06 грудня 2005 року (а.с.10, 11).

За відомостями електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 29 червня 1984 року (а.с.17).

Доказі того, що відповідач є членом сім`ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та частин 2 та 3 ст. 64 ЖК УРСР матеріали справи не містять.

Як убачається з Акту про не проживання зареєстрованих осіб від 04 червня

2020 року №7, складеного та підписаного сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , засвідченого головою правління ЖБК «Арсееналець-10» Кривило С.А., цим актом останні підтверджують, що ОСОБА_2 не проживає за адресою прописки, а саме: АДРЕСА_1 з 2001 року (а.с.12).

Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву та не надав доказів на спростування вказаних обставин.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного, враховуючи, що право зареєстрованих в квартирі за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло, даних про те, що відповідач фактично проживає за адресою вищезазначеної квартири матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач був звільнений відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 317, 319, 321, 346, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою

АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: