РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3027/20

05 квітня 2021 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 7000 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентні 236 250 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 07 грудня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7000 Євро на період шість місяців з дати 07 грудня 2019 року по 07 червня 2020 року. Проте, у строк передбачений договором, відповідач заборговані кошти йому не повернув, на прохання добровільно виконати взяті на себе зобов`язання не реагує. Враховуючи вищевикладене та керуючись нормами статті 509, 526, 530, 611, 612, 629, 1046 та 1049 ЦК України просить суд задоволити його позовні вимоги.

Позивач зазначає, що на день звернення до суду, згідно офіційного курсу гривні до Євро встановленого Національним банком України 7000 Євро дорівнює 236250 грнивень 00 копійок.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо того, що між ним і позивачем було укладено договір позики на 7000 Євро, які він відповідно в строки зазначені в договорі не повернув.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 07 грудня 2019 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000 Євро, які зобов`язався повернути до 07 червня 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.7).

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення позики в повному розмірі, а саме коштів в сумі 7000 Євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до норм ст. 1047, 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Виходячи з того, що розписка від 07 грудня 2012 року підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів у борг від ОСОБА_1 , а також містить відомості про їх суму - 7000 Євро, строк повернення - по 7 червня 2020 року та засвідчена власноручним підписом відповідача, суд приходить до переконання про її відповідність вимогам закону.

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що у строки зазначені в розписці ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов`язання повернути кошти.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 7000 Євро є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

З розписки, яка підтверджує факт укладання між позивачем і відповідачем договору позики, не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу у розмірі 7000 Євро за офіційним курсом НБУ не вбачається.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі понесені останнім на оплату судового збору в розмірі 2361 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 81, 141, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 7000 (сім тисяч) Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені останнім на оплату судового збору в сумі 2361 (дві тисячі триста шістдесят одну) гривню 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 08.04.2021 року.

СуддяО. С. Цвіркун