УХВАЛА

05 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 554/6524/19

провадження № 61-3378ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ FORZA, державний номерний знак НОМЕР_1 , укладений 06 березня 2018 року між ним та ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль;

- визнати за ним право власності на автомобіль марки ЗАЗ FORZA, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позов мотивовано тим, що під час укладення спірного договору ОСОБА_2 , як покупець, умисно ввів його в оману щодо реальної вартості автомобіля марки ЗАЗ FORZA, надавши звіт про оцінку майна № 2740020_06032018_ГР180306-001 від 06 березня 2018, згідно якого вартість автомобіля зазначена 59 100 грн.

Зазначав, що у 2019 році, під час розгляду справи № 554/6551/18, встановив, що замовником указаного звіту був він, однак це не відповідає дійсності, оскільки ним не замовлялася така оцінка в приватному підприємстві «Профоцінка».

На підставі викладеного вважав, що указана ціна автомобіля занижена, оскільки реальна вартість автомобіля визначена в аналітичній довідці від 12 лютого 2020 року, яка виготовлена на його замовлення, а саме, 111 383 грн.

На його думку, договір купівлі-продажу від 06 березня 2018 року є недійсним, оскільки вчинений під впливом обману.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правочин вчинений ним під впливом обману з боку відповідача, як покупця за спірним договором, щодо автомобіля.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, крім того ціна договору становить 59 100 грн, яка у свою чергу не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко