Справа № 308/9356/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», що знаходиться за адресою: 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, 17, до

ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4-23476 від 11.07.2018 в розмірі 37 608,60 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 липня 2018 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4-23476, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 10 000,00 гривень зі сплатою 153,3 % річних та кінцевим терміном повернення 11 липня 2019 року.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав повністю, в той час як відповідачка умови договору належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 11 вересня 2020 року за нею обліковується заборгованість у розмірі 37 608,60 гривень, в тому числі 5299,21 гривень заборгованість за тілом кредиту, 9237,72 гривень відсотки за користування кредитом; 22190,96 гривень нараховані штрафні санкції (пеня); 535,20 гривень нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 345,51 гривень 3 % річних згідно з ст. 625 ЦК України.

Оскільки, станом на день пред`явлення даного позову до суду, відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» зазначену заборгованість, а також сплачений ним судовий збір у розмірі 2118,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Однак, подав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Одинадцятого липня 2018 року між ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4-23476, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 10 000,00 гривень зі сплатою 153,3 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту - 11.07.2019.

Згідно з п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 153,3 відсотків річних. Тип процентної ставки - фіксована.

Положеннями п.1.4. договору визначено, що строк дії договору дванадцять місяців з «11» липня 2018 року до «11» липня 2019 року.

Підпунктом 2.2.2. пункту 2) передбачено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному Договором.

Пунктом 3.1. встановлено, що сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 3.3. Договору, прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не припиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем.

Відповідно до п. 3.5. Договору, у разі виникнення заборгованості за цим Договором Сторони погоджують таку послідовність її погашення:

- у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом;

- у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом;

- у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно графіка розрахунків.

Пунктом 6.4. Договору визначено, що закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Згідно з видатковим касовим ордером від 11.07.2018 року, ОСОБА_1 отримала 10 000,00 гривень кредиту.

Із заяви клієнта № 4-23476, заповненої та підписаної від імені відповідачки ОСОБА_1 , вбачається наступна інформація по кредиту: сума видачі: 10 000,00 гривень, період 365, сума переплати 15330,00 гривень, сума до сплати 25330,00 гривень. Дата повернення 11.07.2019 року, відсоткова ставка (денна) 0,42 %.

Згідно з розрахунком суми боргу ОСОБА_1 по договору кредиту № 4-23476 від 11.07.2018 року, залишок заборгованості за тілом кредиту становить 5299,21 гривень; відсотки за користування кредитом - 9237,72 гривень; нараховані штрафні санкції (пеня) - 22190,96 грн. Також розрахунком визначені: інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 535,20 гривень та нарахування 3 % річних згідно з ст. 625 ЦК України в розмірі 345,51 гривень.

Оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зі змісту статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України вбачається, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що наявність заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5299,21 грн підтверджується поданим позивачем розрахунком та іншими матеріалами справи, така підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, підлягають стягненню 535,20 гривень інфляційних та три проценти річних за період з 11.07.2018 по 11.09.2020 у розмірі 345,51 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення 9237,72 грн нарахованих відсотків та 22190,96 грн штрафних санкції (пені), суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Таким чином вимога про стягнення процентів на підставі п.п. 1.1. кредитного договору № 4-23476 від 11.07.2018 можлива лише в частині стягнення заборгованості станом на день закінчення строку кредитування, тобто 11 липня 2019 року.

Разом з тим, згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4-23476 від 11.07.2018, у відповідачки відсутня заборгованість по відсоткам в межах строку дії договору, а сума 9237,72 гривень, нарахована поза межами дії договору.

Також, згідно цього ж розрахунку, враховуючи, що строк дії договору закінчився 11.07.2019 у відповідачки відсутня заборгованість по пені.

Окрім зазначеного, суд вважає вимоги що стягнення пені з відповідачки безпідставними з огляду на те, що позивач не навів підстав такого нарахування. Розрахунок пені, доданий позивачем, містить тільки констатацію суми такої пені, без зазначення її періоду нарахування та суми, з якої вона нараховувалась, що з врахуванням відсутності інформації щодо її узгодженого з позичальником розміру в договорі позбавляє суд можливості належним чином перевірити правильність та обґрунтованість даного розрахунку на підставі наданих позивачем доказів.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача належить стягнути на користь позивача 345,36 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258, 259, 264, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 549-551, 625, 651,1049-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Ужгородським MB ГУ ДМС України з Закарпатській області 31.08.2012, ІПН НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» (), заборгованість по Договору кредиту № 4-23476 від 11 липня 2018 року в розмірі 6 179, 71 (шість тисяч сто сімдесят дев`ять гривень 71 копійок).

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» 345,36 (триста сорок п`ять гривень 36 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева