Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 174/474/17

провадження № 61-3822св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області,

треті особи: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», підписану адвокатом Павелком Сергієм Михайловичем,на заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року в складі судді Борцової А. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року в складі колегії суддів Деркач Н. М., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту.

Позов мотивувала тим, що з серпня 1989 року по липень 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , під час якого подружжя за кредитні кошти, отримані в ПАТ «УкрСиббанк», придбало у власність транспортний засіб - легковий автомобіль «Асurа МDХ» 2007 року випускуд.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року вказаний автомобіль визнано спільною сумісною власністю подружжя та здійснено його поділ із визначенням ідеальних часток кожного зі співвласників (по 1/2 частині).

У 2017 році в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Данилевської Т. М. від 25 травня 2017 року на зазначений вище автомобіль накладено арешт, заборонено його використання та призначено відповідального зберігача майна.

Позивачка указує, що при накладенні арешту на транспортний засіб державний виконавець не врахувала, що 1/2 частка автомобіля належить ОСОБА_1 на праві власності за рішенням суду, незважаючи на те, що рішення суду про поділ майна подружжя направлялось на адресу органу ДВС. Уважала, що відповідач своїми протиправними діями створив умови, за яких порушуються права та законні інтереси ОСОБА_1 як співвласника майна.

За таких обставин з урахуванням уточнених позовних вимог на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 у порядку усунення перешкод в здійсненні права спільної часткової власності просила виключити з опису й звільнити з-під арешту автомобіль «Асurа МDХ» кузов № НОМЕР_2 , державний реєстраційний № НОМЕР_1 у ціломутаскасувати заборону на його використання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року за клопотанням представника позивачки замінено неналежного відповідача управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на належного - ГТУЮ у Дніпропетровській області, а також виключено ОСОБА_3 із числа відповідачів із залученням його до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Заочним рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року позов задоволено частково: впорядку усунення перешкод в здійсненні ОСОБА_1 права спільної часткової власності звільнено з-під арешту та виключено з опису 1/2 частину автомобіля «Acura MDX» кузов № НОМЕР_2 , державний реєстраційний № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, яка належить ОСОБА_1 .

Суд першої інстанціївиходив із того, що арешт на транспортний засіб накладено в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики; оскільки ОСОБА_1 є власником 1/2 частини автомобіля, будь-яких зобов`язань перед ОСОБА_2 не має й не є боржником у виконавчому провадженні, то арешт, накладений на належну їй 1/2частину транспортного засобу, підлягає скасуванню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не має будь-яких боргових зобов`язань перед ОСОБА_2 , а тому арешт на її частку в транспортному засобі накладено без достатніх правових підстав.

Доводи ПАТ «Дельта Банк» про те, що зняття арешту з автомобіля, який перебуває в заставі банку, порушує його право як заставодержателя, суд апеляційної інстанції відхилив із посиланням на те, що предметом спору в цій справі є зняття арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, а не зняття обтяження з майна, яке перебуває в заставі.

Аргументи учасників справи

У лютому 2019 року ПАТ «Дельта Банк»подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішенняй просило їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Указує, що суди не звернули уваги на те, що автомобіль, на який накладено арешт, придбаний за кредитні кошти та перебуває в заставі банку. Згоди на відчуження та/або зміну власника транспортного засобу ПАТ «Дельта Банк» як заставодержатель не давав, а тому обтяження зберігає свою дію для ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність підстав для звільнення автомобіля з-під арешту.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, підписаний представником, в якому просила залишити скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Посилається на те, що зняття арешту з належної позивачці частини автомобіля, накладеного в межах виконавчого провадження, не впливає на чинність обтяження транспортного засобу заставою.

Указує, що всі дії та рішення державного виконавця, у тому числі накладення арешту на автомобіль, є незаконними, оскільки ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року скасовано постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження № 52944903 з Вільногірського міського відділу ДВС ГТУЮ Дніпропетровської області до відділу примусового виконання рішення УДВС ГТУЮ Дніпропетровської області.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували взареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1989 року по 21 липня 2011 року.

У 2007 році подружжя придбало легковий автомобіль «Асurа МDХ» кузов № НОМЕР_2 , державний реєстраційний № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 .

Автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частинуавтомобіля.

ОСОБА_3 є боржником увиконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа посправі № 2-537/11, виданого 29 травня 2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 загальної заборгованості за договором позики в сумі 1 780 919,30 грн.

При відкритті виконавчого провадження головний державнийвиконавець відділу ДВСВільногірського міського управління юстиції Бурхан Л. А. наклав арешт на майно боржника ОСОБА_3 , а саме автомобіль «Асurа МDХ» кузов № НОМЕР_2 , державний реєстраційний № НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

24 листопада 2017 року виконавче провадження передано на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮу Дніпропетровській області головному державному виконавцю Данилевській Т. М., якою 15 травня 2017 року винесено постанову про арешт всього рухомого майна боржника та 25 травня 2017 року описано майно, що належить ОСОБА_3 заборонено здійснювати використання та відчуження автомобіля, передано автомобіль на зберігання директору Дніпропетровської філії ДП «СЕТАМ» Нечаєвій В. В.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 пред`явила вимоги про звільнення транспортного засобу з-під арешту, накладеного в межах виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред'явила позовні вимоги до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яке не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт. З огляду на те, що позивачка пред'явила позов до неналежного відповідача, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є помилковими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу положень частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення.

У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржені рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГТУЮ у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту.

Висновки щодо судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної та касаційних скарг в розмірі 2 240 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», підписану адвокатом Павелком Сергієм Михайловичем, задовольнити.

Заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати за розгляд справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 2 240 грн.

Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року втрачають законну силу й подальшому виконанню не підлягають.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Антоненко

Судді І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов