ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 2-451/2007
Номер провадження: №22-ц/819/298/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грицак Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07 березня 2007 року у складі судді Сіянко В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Бюро технічної інвентаризації в Бериславському районі, Бериславської міської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Бюро технічної інвентаризації в Бериславському районі Херсонської області, Бериславської міської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є власником 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Власником іншої частини житлового будинку була її бабуся ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадщину після смерті якої вона прийняла, так як проживала у спадковому будинку.

Посилаючись на те, що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на житловий будинок втрачені, а вона проживає у будинку понад 15 років, просила суд з підстав, визначених ст.344 ЦК України визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 07 березня 2007 року позов задоволено, за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

04 грудня 2020 року від адвоката Грицак О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла апеляційна скарга з посиланням на те, що ухваленим у справі рішенням вирішено питання про права ОСОБА_1 на спірне майно, оскільки на підставі договору дарування від 08.05.1990 року ОСОБА_3 подарувала свою частку спірного житлового будинку її батьку ОСОБА_4 , який рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року визнаний безвісно відсутнім. Вважає, що з огляду на те, що з моменту зникнення ОСОБА_4 пройшло понад 26 років і заходи розшуку не дали позитивних результатів є всі підстави вважати його померлим, а ОСОБА_1 спадкоємицею першої черги за законом.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, фактичні обставини у справі встановлено неповно та неправильно, а обставини, які суд визнав встановленими не доведені належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і поділяє їх на дві групи : учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку із чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

З долучених до апеляційної скарги доказів вбачається, що 08 травня 1990 року укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори Херсонської області Бабченко М.Д., відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала своєму сину ОСОБА_4 належні їй 11/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 16 вересня 1975 року ОСОБА_4 є рідним батьком ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ).

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 07 березня 2007 року, яке оскаржується апелянтом, за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім з 01.01.1994 року.

В суді апеляційної інстанції адвокат Грицак О.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , пояснила, що рішення про визнання батька апелянта ОСОБА_4 померлим судом не приймалося, їх намір вступити в спадкові права, а також порушення спадкових прав оскаржуваним судовим рішенням обґрунтовують рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 жовтня 2020 року про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Однак колегія суддів вважає такі твердження апелянта безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це.

Правові наслідки визнання особи безвісно відсутньою і визнання особи померлою не є тотожними і суттєво різняться.

Так, згідно положень ст.44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку.

Опікуном над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти, приймається виконання цивільних обов`язків на її користь, погашаються за рахунок її майна борги, здійснюється управління цим майном в її інтересах.

При цьому, згідно ст.47 ЦК України в разі оголошення фізичної особи померлою правові наслідки прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті особи із застереженням про те, що спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, приймаючи до уваги, що на підставі рішення суду про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім ОСОБА_1 набула виключно права по опіці над майном безвісно відсутнього, які чітко визначені ст.44 ЦК України і розширеному тлумаченню не підлягають, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність твердження апелянта про процесуальне правонаступництво після смерті ОСОБА_4 та порушення оскаржуваним у справі рішенням її спадкових прав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Грицак О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розгляду по суті не підлягає, у зв`язку із чим апеляційне провадження підлягає закриттю відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Грицак Оксани Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 07 березня 2007 року у складі судді Сіянко В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Бюро технічної інвентаризації в Бериславському районі, Бериславської міської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 2 квітня 2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська