Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 752/9423/15-ц

провадження № 61-17898св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -

ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014-2900/756-0707, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 66 000,00 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2024 року, зі сплатою 8,95 % річних. Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором між

ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/2900/756-0707-Р/1, згідно із яким остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором. У випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть відповідальність перед банком як солідарні боржники. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на

28 квітня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі

53 327,31 швейцарських франків, що еквівалентно 1 190 798,83 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» кредитну заборгованість у розмірі 53 327,31 швейцарських франків, що еквівалентно 1 190 798,83 грн.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати поруку за договором, укладеним між нею та ПАТ «Універсал Банк», припиненою, посилаючись на те, що зобов`язання було змінено без її згоди, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовів ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а тому у нього не виникло обов`язку нести відповідальність за спірним кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, а тому оскільки позивачем не доведено факту того, що ОСОБА_1 отримав на виконання умов кредитного договору від 17 грудня 2007 року № 014-2900/756-0707-Р/1 кредитні грошові кошти, то відповідно і у ОСОБА_2 не виникло обов`язку нести відповідальність перед ПАТ «Універсал Банк» за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 014-2900/756-0707-Р/1, укладеним між останнім та банком.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Універсал Банк» - Курочкіна О. О., задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в частині вирішення основного позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ «Універсал Банк» та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд, виходив з того, що оскільки у доданому до позовної заяви розрахунку заявником допущено помилку та неправильно зазначено розрахунок підвищених відсотків, а також не зазначено суми коштів, які вносились позичальником у більшому розмірі, ніж було передбачено у графіку і становили переплату, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2015 року сума надмірно сплачених позичальником коштів покривала заборгованість позичальника за тілом кредиту та станом на серпень 2016 року позивачем не було уточнено своїх позовних вимог, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Повторний розгляд справи

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Універсал Банк» - Курочкіна О. О. задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року в частині вирішення первісного позову - скасовано.

Позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 361,41 швейцарських франків, яка складається з: 1 627,98 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом, 50 733,43 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту, 235,85 швейцарських франків - підвищені відсотки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 7 519,93 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в рівних частинах, по 3 759,96 грн з кожного.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», апеляційний суд виходив із того, що у зв?язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов?язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню, суд виходив із того, що 25 листопада 2014 року банком була надіслана відповідачам вимога про дострокове погашення кредиту, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від

31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц є моментом зміни виконання основного зобов?язання. Щодо солідарного стягнення заборгованості із поручителя, апеляційний суд вказав про наявність договору поруки, за яким

ОСОБА_2 взяла на себе солідарний обов?язок по виконанню зобов?язань за кредитним договором, та правил частини першої статті 553 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

03 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням доповнень до касаційної скарги, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року.

Касаційна скарга, з урахуванням доповнень до касаційної скарги, мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення відповідачам або їх представнику судових повісток про день слухання справи. Заявники вказують, що 02 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника відповідачів ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв?язку із перебуванням представника у черговій відпустці і знаходженням за кордоном, про що були надані відповідні докази. Заявники зазначають, що апеляційним судом не було виконано вказівок Верховного Суду, висновки апеляційного суду зроблені без з?ясування дійсних обставин справи, без дослідження та оцінки наданих сторонами доказів. Також заявники звертають увагу суду на те, що баком не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Доводи інших учасників справи

31 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» через засоби поштового зв?зку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги

ОСОБА_5 відмовити, а постанову Луганського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

17 грудня 2020 року АТ «Універсал Банк», яке є правонаступником ПАТ «Універсал Банк», через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду пояснення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Додаткові аргументи заявника

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заперечення на пояснення на касаційну скаргу, у якому просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Голосіївського районного суду міста Києва.

19 грудня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду

від 03 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у урахуванням доповнень до касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у поясненнях на касаційну скаргу, заперечення на пояснення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи

17 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір

№ 014-2900/756-0707, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 66 000,00 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2024 року, зі сплатою

8,95 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором 17 грудня

2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014-2900/756-0707-Р/1, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 17 грудня

2007 року № 014-2900/756-0707-Р/1.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені кредитним договором.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується, зокрема, виписками з особового рахунку відповідача.

25 листопада 2014 року позивач надіслав відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, яка не була останніми виконана.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Універсал Банк» посилалось на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі

53 327,31 швейцарських франків, що еквівалентно 1 190 798,83 грн, з яких:

2 358,03 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом,

50 733,43 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту,

235,85 швейцарських франків - підвищені відсотки.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Україниякщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підтвердження розрахунку заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Універсал банк» надано банківську виписку по особовому рахунку позичальника.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Таким чином, виписка по особовому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 16 вересня

2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

За наведених підстав, аргументи заявника про те, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та те, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог є безпідставними, оскільки на спростування наданого банком розрахунку будь-яких доказів відповідачем не надано, як і не надано власного розрахунку.

Установивши, що ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення боргу з урахуванням строку зміни виконання основного зобов?язання, оскільки нарахування банком процентів за користування кредитними коштами, передбачених кредитним договором, після 25 листопада 2014 року є необґрунтованим.

Крім того, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Договір поруки має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (Висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12).

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Відповідно до пункту 4.2 порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Пунктом 5.2.5 кредитного договору передбачено, що відповідно до статей 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, указаних нижче (зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяців) та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором відповідно до вимоги про дострокове погашення заборгованості, з урахуванням пункту 5.2.5 кредитного договору було змінено та він становив 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаної вимоги позичальнику.

Отже, строком виконання зобов`язання є 26 грудня 2014 року.

Таким чином, зважаючи на норму статті 559 ЦК України, беручи до уваги дострокову вимогу від 25 листопада 2014 року, пред`явлену поручителю, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що строк дії поруки - шість місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме, до 27 червня 2015 року.

Отже, звертаючись до суду з позовом засобами поштового зв`язку 28 травня 2015 року, банк діяв в межах строку чинності поруки.

Відповідно до пункту 1.4 указаного договору відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на солідарну відповідальність обох відповідачів за невиконання умов кредитного договору, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про солідарне стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аргументи заявника про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення відповідачам або їх представнику судових повісток про день слухання справи є безпідставними з огляду на таке.

02 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника відповідачів ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у черговій відпустці.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська