ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3535/21 Справа № 199/7377/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Петешенкової М.Ю., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Компанія з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах Дніпровської міської ради із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь інших осіб, в тому числі нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХІУ від 23 жовтня 2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18 серпня 2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя».

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акта приймання-передачі від 18 серпня 2003 року. Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства. Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17 лютого 2004 року № 15-КВ затверджено нову редакцію статуту комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради (далі - КЖЕП «Лівобережжя»), перереєстрованого виконкомом Дніпропетровської міської ради 25 лютого 2004 року, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072. На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18 серпня 2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2003 року № 232-10/ХХІУ, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08 травня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02 березня 2011 року об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП «Лівобережжя», передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю», що обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста.

06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя». Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02 березня 2011 року КЖЕП «Лівобережжя» в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року у справі № 38/5005/6636/2012 КЖЕП «Лівобережжя» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором КЖЕП «Лівобережжя» призначено арбітражного керуючого Барановського О. М., яким всупереч вимог чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення № 13, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу нежитлового приміщення № 13 по АДРЕСА_2 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом № 28 від 27 грудня 2012 року, та переможцем яких визначено компанію з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД».

На підставі протоколу № 28 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , 05 червня 2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та компанією з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 780, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя» задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі. Рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О. В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 13 по АДРЕСА_2 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом № 28 від 27 грудня 2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 780 від 05 червня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та компанією з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД» з відчуження нежитлового приміщення № 13 по АДРЕСА_2 , загальною площею 58,1 кв. м.

Вказане нерухоме майно компанією з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД» відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 3278 від 30 липня 2013 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив витребувати від відповідача на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 58,1 кв. м.

Рішенням Амур-Ниждньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 13, розташоване по АДРЕСА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя» задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі. Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 13 по АДРЕСА_2 , загальною площею 58,1 кв. м, оформлених протоколом № 28 від 27 грудня 2012 року, та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 780 від 05 червня 2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І. В., укладений між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. В. та компанією з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД» з відчуження нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 58,1 кв. м. Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза її волею, суд вважав, що наявні підстави для задоволення позову про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент відчуження спірного нерухомого майна воно протиправно обліковувалось на балансі КЖЕП «Лівобережжя», отже, воля ліквідатора вказаного підприємства не може розглядатись як воля законного власника майна щодо його відчуження. Оскільки ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2016 року, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу спірного об`єкту нерухомості та визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаного об`єкту, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права територіальної громади м. Дніпра відповідно до норм діючого законодавства.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2018 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не є учасником справи та не був залучений до участі у справі, просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради просив закрити апеляційне провадження, а у разі відсутності підстав для закриття апеляційного провадження, рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлового приміщення № 13, яке розташоване по АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року, яким витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 21 квітня 2010 року.

Спірне нежитлове приміщення було придбане ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 3278 від 30 липня 2013 року, під час перебування у шлюбі з апелянтом за спільні кошти подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2013 року між компанією з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № 3278, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. Відповідно до п. 10.1 цього договору, цей Договір укладається ОСОБА_2 за згодою другого з подружжя ОСОБА_1 (а.с. 58, т. 1).

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 цього Кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладений під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, приймаючи до уваги надання ОСОБА_1 нотаріально посвідченої згоди своїй дружині на придбання нею нежитлового приміщення і, що даний договір у встановленому порядку недійсним не визнавався та ОСОБА_1 не оспорювався, у апеляційного суду є підстави для висновку, що спірне нежитлове приміщення на час придбання його ОСОБА_2 у 2013 році та на час вирішення спору про його витребування у неї в судовому порядку оскаржуваним рішенням від 07.05.2018 року, було спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Між тим, встановлені обставини, що спірне нежитлове приміщення було придбане ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та з його письмової згоди і, таким чином мало статус спільного майна подружжя, надають підстави для висновку, що ОСОБА_2 будучи залученою до участі у справі в якості відповідача, представляла в силу закону не лише власні інтереси відносно спірного нежитлового приміщення, а й інтереси ОСОБА_1 , як чоловіка з яким перебувала і перебуває у зареєстрованому шлюбі і з яким не мала спору відносно земельної ділянки на час розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції.

Звернувшись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, а так само до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 07.05.2018 року, ОСОБА_2 таким чином реалізувала в своїй особі право на апеляційне оскарження судового рішення в інтересах і свого чоловіка ОСОБА_1 , оскільки спірне нежитлове приміщення перебувало в їх спільній сумісній власності і щодо якого на час розгляду справи в судах, між подружжям не існувало спорів щодо цього приміщення, яке є предметом спору за позовом прокурора.

Враховуючи викладене, у колегії суддів немає підстав для висновку, що незалученням ОСОБА_1 до участі у справі, були порушені його права і обов`язки як співвласника майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Враховуючи наведене, апеляційне провадження, на підставі ч.1 п.3 ст.362 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 259, 362, 381-384 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Компанія з обмеженою відповідальністю «Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» про витребування майна закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова

І.Ю. Ткаченко