Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря Килинчук Л.Л.,

представника відповідача Гладіліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору частково недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 24.02.2020 року між ним та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було укладено кредитний договір № 04394 за умовами якого, банк зобов`язався надати клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати зобов`язання за цим договором у повному обсязі. Суттєві умови договору визначені п.1.2 договору, а саме: сума кредиту становить 201600,00 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 24.02.2025р., цільове призначення - на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 24.02.2020 по 23.06.2021- 3% від суми кредиту, з 24.06.2021 по 23.09.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 24.09.2022 по 23.12.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 24.12.2023 по 24.02.2025 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Розділом 4 договору передбачено графік платежів за кредитом, який включає, серед іншого, види платежів за кредитом. У графі 8 передбачено платіж «Розрахунково-касове обслуговування», в розмірах, які відповідають розмірам щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Проте, окремий договір на розрахунково-касове обслуговування між позивачем та відповідачем не укладався і банком при визначенні в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, тому він фактично був змушений сплачувати комісію за послуги, що супроводжували кредит, що є компенсацією сукупних послуг банку за рахунок позивача, така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Умовами кредитного договору (розділ 2) передбачено, що погашення заборгованості здійснюється позичальником шляхом зарахування коштів у сумі обов`язкового платежу на рахунок для внесення обов`язкових платежів на поточний рахунок та на рахунок для дострокового погашення заборгованості у АТ «Банк Кредит Дніпро» на ім`я позичальника. Отже, без внесення позичальником коштів на відповідні рахунки, виконання умов кредитного договору з його боку неможливо, а відтак за таку дію не повинні встановлюватися додаткові комісії, бо внесення коштів позичальником на виконання умов кредитного договору не є самостійною послугою, яка надається банком. Крім того, під час укладення кредитного договору, банком було видано письмові рекомендації для погашення заборгованості, в яких зазначено, що погашення заборгованості у відділеннях банку, через систему дистанційного банківського обслуговування фізичних осіб - здійснюється без комісії.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Вважає, що окремі положення кредитного договору, зокрема щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту є незаконними та несправедливими, оскільки існує дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Просить визнати окремі положення пункту 1.2 кредитного договору № 04394 від 24.02.2020 щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірах: з 24.02.2020 по 23.06.2021- 3% від суми кредиту, з 24.06.2021 по 23.09.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 24.09.2022 по 23.12.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 24.12.2023 по 24.02.2025 - 0,925% від суми кредиту - недійсними з моменту укладення договору та зобов`язати відповідача здійснити перерахування заборгованості за кредитним договором № 04394 від 24.02.2020 з урахування вже сплачених сум щомісячної комісії, зарахувавши ці суми як погашення заборгованості за тілом кредиту. (а.с. 1-5)

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що банк вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки у спірному кредитному договорі зазначено необхідні суттєві умови договору, який укладається, в тому числі, суму кредиту, строки і порядок повернення, процентну ставку і її розрахунки, визначені всі інші умови і наслідки невиконання умов договору, наведені розрахунки платежів, і крім того, в останньому розділі 6 договору вказано суму щомісячного платежу та плату за додаткові та супутні послуги, тобто зміст вказаного договору відповідає вимогам закону і при його укладенні сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов. Крім того, підписавши кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, заяву на отримання кредиту, заяву-згоду на укладення УДБО, анкету-опитувальник та договір добровільного страхування життя, позивач засвідчив, що він погодився з їх умовами та в подальшому виконував умови кредитного договору та сплачував кошти відповідно до його умов і був обізнаним з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту до якого також входила комісія за розрахунково-касове обслуговування, що засвідчив своїм підписом.

Отже, оспорювані позивачем умови (пункти) кредитного договору підписані сторонами, які досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач сплатив щомісячні платежі за цим договором в сумі 66528,00 гри., що свідчить про визнання його умов, в тому числі щодо комісій, не тільки на момент підписання договору, а і в подальшому при його виконанні. В кредитному договорі відсутні приховування і суттєві обтяження чи обмеження для споживача, або положення, що вводять в оману споживача, що давало б підстави для визнання його несправедливим. Умови кредитного договору банком були доведені до споживача, є прозорими та зрозумілими, а підписання договору було дійсним волевиявленням позичальника. Просить відмовити в задоволенні позову. (а.с. 41-52)

Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, яка за змістом аналогічна змісту позову. Додатково зазначив, що встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування суперечить ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділу 2 кредитного договору, яким прямо передбачено погашення кредиту шляхом внесення коштів на розрахункові рахунки. Відтак, за таку дію не може встановлюватися комісія. Умовами кредитного договору передбачено, що за користування кредитом споживач сплачує відсотки у фіксованій ставці 0,001% річних. Водночас, встановлена комісія за розрахунково-касове обслуговування (тобто за дії банку, які згідно з законом повинні бути пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі), яка перевищує розмір відсотків. Тобто, споживачем фінансових послуг - позивачем, за незрозумілі дії на користь банку сплачено суму, що у 4,5 рази перевищує суму планових платежів за тілом кредиту та відсотками за користування тілом кредиту. Наведене свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. А відтак, такі положення кредитного договору можуть бути визнані недійсними. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів у вигляді комісії за обслуговування кредиту спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. (а.с. 65-70)

Представник відповідача ОСОБА_2 надала заперечення на відповідь на відзив, в якому з приводу заяв позивача про порушення банком ч.3 ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» зазначила, що на її думку дана норма не стосується предмету позову, адже жодного нав`язування на придбання будь-яких товарів чи послуг від банку відповідачем допущено не було. Оплата комісії є істотною умовою кредитного договору, що входить до предмету договору та загальної вартості кредиту для споживача. Крім того, на момент укладення спірного кредитного договору набрали чинність Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою НБУ №49 від 08.06.2017 року (далі - Правила № 49), в додатку 1 яких передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Отже, чинним на момент укладення спірного договору законодавством України передбачено право кредитодавця у договорі споживчого кредиту встановлювати оплату за обслуговування кредиту. Просить відмовити позивачеві у задоволені позову в повному обсязі, оскільки не вбачається підстав визнання договору недійсним, тобто порушення вимог закону. (а.с. 75-83)

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. (а.с. 72)

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, підтримала надані нею відзив та заперечення на відповідь на відзив, у задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 24.02.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» був укладений кредитний договір № 4394, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 201600,00 грн. зі сплатою 0,001% річних на строкову заборгованість за кредитом; 56,0% на просторочену заборгованість за кредитом. Також п.1.2. вказаного договору було встановлено плату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірах: з 24.02.2020 по 23.06.2021- 3% від суми кредиту, з 24.06.2021 по 23.09.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 24.09.2022 по 23.12.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 24.12.2023 по 24.02.2025 - 0,925% від суми кредиту.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. кредитного договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, визначених у графіку платежів, який викладений в розділі 4 цього договору.

Згідно з пунктом 3.6. кредитного договору позичальник підписанням цього договору підтвердив, що банк у письмовій формі надав клієнту всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, банк надав клієнту в письмовій формі Паспорт споживчого кредиту, до підписання цього договору позичальник ознайомлений та згодний з умовами УДБО та отримав усю інформацію стосовно банківської послуги, що надається за цим договором в обсязі та у порядку, що передбачені ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також ОСОБА_1 підтвердив, що належний йому примірник цього договору отримав.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. (а.с. 6-7,53)

Із змісту Паспорту споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 24.02.2020 року, встановлено, що процентна річна ставка становить 0,001%, щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить з 1 по 15 міс. 6048,00 грн., з 16 по 30 міс. 5040,00 грн., з 31 по 45 міс. 3024,00 грн., з 46 по 60 міс. 1864,80 грн., загальні витрати за кредитом становлять 261258,43 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживання за весь строк користування кредитом становить 441258,43 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 56,00%. Також в Паспорті зазначено, що споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, ОСОБА_1 засвідчив відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої банком інформації. (а.с. 8,54)

Також позивачем 24.02.2020 року було підписано заяву-згоду № 545128 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої підтвердив, що до моменту підписання ознайомлений та згодний з умовами, викладеними в УДБО, що розміщені на сайті банку www.creditdnepr.com.ua, Тарифами, проектом цієї заяви-договору, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та підтвердив, що має можливість та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситись до УДБО; погодився отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердив, що усі умови йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. (а.с. 55)

Крім того, позивачем 24.02.2020 року також підписано анкету-опитувальник № 545128, в якій вказані його особисті дані, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, договір добровільного страхування життя клієнтів № ВР-4394, що підтверджено їх копіями. (а.с. 56-57)

З копії графіку погашення станом на 04.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з березня 2020 року по січень 2021 року щомісячно сплачував кредит по 7378,56 грн. щомісячно (а.с. 10-12). За період з 24.02.2020року по 04.02.2021року позичальником на виконання умов кредитного договору сплачено: тіло кредиту - 14634,38 грн., відсотки 1,78 грн., щомісячну комісію - 66528,00 грн.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 5 ст. 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08.06.2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з п.8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Таким чином, відповідачем 24.02.2020 року до підписання кредитного договору була надана позивачу в письмовій формі інформація про умови кредитування, про сукупну вартість кредиту та процентної ставки, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, плату за обслуговування кредиту, загальні витрати за кредитом, встановлений щомісячний графік платежів з зазначенням сум платежів та інше. Кредитний договір сторонами укладено у письмові формі, перед підписанням договору позивач був ознайомлений з умовами цього договору та вважаючи їх прийнятними для себе підписав даний договір, чим висловив своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, отримавши при цьому оригінал договору у день його укладання. Окрім того в Паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». В свою чергу позивач засвідчив відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої банком інформації (а.с. 8,54), а тому відсутні підстави вважати, що умови договору є несправедливими, в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

На момент укладання позивачем кредитного договору діяли Закон України «Про споживче кредитування» та Закон України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, тому суд вважає правомірним та законним встановлення та включення до умов кредитного договору умов щодо щомісячної комісії за обслуговування кредиту.

В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження і порушення Банком ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка передбачає заборону Банкам вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять жодного підтвердження зобов`язання на придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, а оплата комісії є істотною умовою Кредитного договору.

Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону, тому доводи позивача про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Проаналізувавши підстави звернення позивача до суду, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові ВС від 19.08.2020 року у справі № 641/11984/15-ц, суд до уваги не приймає, оскільки правовий висновок викладений у вказаній постанові стосується кредитного договору від 28.08.2007 року, який було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10.07.2017 року) та внесення відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживача» (ЗУ № 1734-VIII від 15.11.2016 року), тобто при ухваленні вказаної постанови застосовувались інші правові норми, які діяли та були чинні на момент виникнення спірних правовідносин та на час розгляду даної справи втратили чинність.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач при подачі позову в порядку захисту прав споживача звільнений від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 12, 81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В: В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору частково недійсним відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.04.2021року.

Головуючий - суддя: підпис А.А. Борцова