КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5544/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року у складі судді Гаврилової О.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного Олександра Вікторовича, стягувач : товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М.", -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подана скарга на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В., стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» (далі - ТОВ «Фірма «Т.М.М.»), в якій скаржник просить:

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В., які полягають у відкритті виконавчого провадження ВП №63401869 про стягнення боргу з ОСОБА_1 , який не є мешканцем виконавчого округу м. Києва, - неправомірними;

визнати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63401869 від 23 жовтня 2020 року неправомірною;

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63401869 від 23 жовтня 2020 року як неправомірну;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав повернення виконавчого документу стягувачу без виконання на вимогу суду та зняти арешти накладені на майно та активи ОСОБА_1 у ВП №63401869 від 23 жовтня 2020 року.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було отримано постанову приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Кошарного О.В. про відкриття виконавчого провадження ВП №63401869 від 23 жовтня 2020 року, про примусове виконання виконавчого листа №761/48615/18 виданого 21 серпня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фірма «Т.М.М» заборгованість у розмірі 21 280 грн.

Скаржник вважає постанову приватного виконавця такою, що порушує його права та інтереси в частині місця виконання виконавчого провадження. На думку скаржника, приватний виконавець не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення боргу за виконавчим листом з боржника, який не є мешканцем виконавчого округу м. Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районним судом було не вірно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме ч.1, 2 ст. 24, оскільки у даній справі боржником є фізична особа, а виконавче провадження щодо ОСОБА_1 відкрито за місцем знаходження майна божника, між тим вказана вище норма відноситься виключно до боржників юридичних осіб, на що судом не звернуто уваги.

Вказано, що в ухвалі суду зазначено, що скаржник 30.10.2020 року уже звертався до Міністерства юстиції України з ідентичною скаргою, проте вона розглядавсь судом у порядку ст. 447 ЦПК України та містить вимоги визнання дій протиправними та вчинення певних дій, а тому твердження суду не відповідають дійсності та не підтверджені доказами.

Також, районний суд посилався на довідку від 24.11.2020 року за результатами позапланової перевірки діяльності приватного виконавця Кошарного О.В. , яка прийнята в порушення норм ч. 2 ст. 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та є недопустимим доказом у розмінні ст.78 ЦПК України.

У судове засідання ОСОБА_1 та ТОВ «Фірма «Т.М.М.» не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності (а.с.130-131 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця Кошарного О.В. дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як убачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кошарним О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63401869, з примусового виконання виконавчого листа №761/48615/18, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 21 серпня 2020 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фірма «Т.М.М.» заборгованості в розмірі 21 280 грн (а.с. 6-7).

Встановлено, що зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (а.с. 8-9)

З відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 54-56).

Відповідна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта про місцезнаходження майна боржника за вищевказаною адресою долучено стягувачем до заяви про примусове виконання рішення (а.с. 43).

Також встановлено, що місцезнаходження майна боржника розташоване в окрузі, в якому приватний виконавець Кошарний О.В. здійснює діяльність та на який поширюється його компетенція, у зв`язку з чим останнім було прийнято до виконання виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з його виконання.

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України з ідентичною скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В.

Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 24 листопада 2020 року було складено довідку за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В.(а.с. 95-100).

За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В. щодо здійснення виконавчого провадження №63401869, яка проводилась на підстави скарги ОСОБА_1 від 30 жовтня 2020 року, та в межах предмету цієї скарги, порушень вимог законодавства не встановлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , районний суд виходив з її необґрунтованості та безпідставності, оскільки дії державного виконавця відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та не вбачає правових підстав до задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз вище зазначених правових норм, дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19, яка, в силу приписів ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковою для врахування.

При цьому, зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII вбачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно абз.1 ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Судом встановлено, що приватний виконавець Кошарний О.В. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що також підтверджується відомостям з Єдиного реєстру приватних виконавців України (а.с. 84-85).

Також з матеріалів справи вбачається, що боржник у виконавчому провадженні ВП №63401869 - фізична особа ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Отже, місце знаходження майна боржника відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Кошарний О.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №63401869 прийнято до виконання за місцем перебування майна боржника - фізичної особи.

Таким чином, накладення у даному випадку арешту на майно ОСОБА_1 не суперечить приписам Закону України "Про виконавче провадження", а тому з урахуванням положень спеціального Закону, колегія суддів визнає безпідставними твердження апеляційної скарги про порушення приватним виконавцем положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» під час прийняття рішення про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до матеріалів, за наслідками позапланової невиїзної перевірки Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарного О.В., яка проводилася на підставі скарги ОСОБА_1 складено довідку від 24.11.2020, згідно якої порушень вимог законодавства приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не допущено (а.с.94-100).

Посилання апеляційної скарги на те, що судом необґрунтовано прийнято до уваги довідку від 24.11.2020 року за результатами позапланової перевірки діяльності приватного виконавця Кошарного О.В. , колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказана довідка є належним та допустимим доказом по справі, складена уповноваженим органом.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними, необґрунтованими й висновків суду не спростовують.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи й підстав до скасування ухвали в частині відмови у задоволенні скарги , не дають.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: