ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» квітня 2021 року м. Херсон

Справа № 649/1015/20 Провадження № 22-ц/819/793/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарЛитвиненко В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Мамаєва В. А. від 05 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 04 лютого 2020 року о 10:00 год. на перехресті вулиці Миру та Котляревського в смт. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на автомобіль VOLKSWAGEN CADDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності та яким керував її чоловік ОСОБА_3 .

Постановою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 липня 2020 року, яка залишена без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, відповідача визнано винним у вчиненні вище зазначеного адміністративного правопорушення.

Позивач зазначала, що одразу після ДТП, 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 написав розписку, відповідно до якої визнав свою вину та зобов`язався відшкодувати їй всі заподіяні ним збитки. Сторони домовилися, що вказані збитки будуть позивачу відшкодовані після ремонту автомобіля, відповідно до фактично понесених витрат.

У день ДТП вона із сім`єю їхали у відпустку за кордон, заїхавши до м. Херсон - передали свій автомобіль на ремонт ФОП ОСОБА_4

14 лютого 2020 року, після проведення ремонтних робіт, їй виставлено рахунок на оплату послуг із ремонту автомобіля у сумі 30 782,20 грн., який у цей же день вона повністю сплатила.

Після того, як відповідач дізнався про суму ремонту, він відмовився від своїх зобов`язань, викладених у розписці, по відшкодуванню завданих збитків, тому, з метою відшкодування вартості ремонту, вона звернулася до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», у якій відповідач застрахував свою відповідальність, як водій автотранспортного засобу, відповідно до полісу № АМ/8827203.

Листом від 16 березня 2020 року № 1453 страхова компанія відмовила їй у виплаті страхового відшкодування, оскільки ремонт автомобіля вона здійснила до моменту його огляду представником страховика.

Позивач зазначала, що відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягала у душевних переживаннях та зміні організації її життя: у день ДТП її сім`я прямувала за кордон у відпустку; дорожньо-транспортна пригода стала на заваді нормального відпочинку, адже вона вимушена була турбуватися про ремонт автомобіля; вона хвилювалася через те, що під час цієї події у автомобілі перебували діти, які також могли постраждати через ДТП; відповідач не здійснив жодної дії спрямованої на відшкодування шкоди, не сприяв позивачу в отриманні страхового відшкодування (навіть не повідомив свого страховика про страхову подію).

Позивач, виходячи з принципів розумності та справедливості, оцінила розмір заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_2 просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 40 782,20 грн, в тому числі 30 782,20 грн заподіяних збитків, 10 000 грн моральної шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі 30 782 грн 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а всього кошти у розмірі 35 782 грн 20 коп. та судовий збір у розмірі 737 грн 72 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 30 782,20 грн скасувати, постановити нове про відмову у позові у вказаній частині.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір шкоди заподіяної автомобілю позивача сплатив громадянин ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , що підтверджується рахунком на оплату № 17 від 14 лютого 2020 року; позивач та ФОП ОСОБА_4 не дотримались форми договору ремонту транспортного засобу та не досягли істотних умов необхідних для укладення договору підряду.

Відзив па апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині доводів апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків.

Заслухавши доповідача, сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що майнова шкода була заподіяна позивачу з вини ОСОБА_1 а тому останній і повинен компенсувати збитки у розмірі понесених позивачем витрат на проведення ремонту транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником автомобіля VOLKSWAGEN CADDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 /а. с. 22/.

04 лютого 2020 року о 10 год. 00 хв. на перехресті вулиць Миру та Котляревського в смт. Велика Лепетиха, Великолепетиського району Херсонської області ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ-21093, номерний знак НОМЕР_1 з причепом Кремінь, номерний знак НОМЕР_4 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю VOLKSWAGEN CADDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.13. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001 року, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, про що працівниками Великолепетиського відділення поліції Каховського відділу поліції ГУНП відносно ОСОБА_1 складено протоком про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення /а. с. 4-9/

Тобто, вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні матеріальних збитків позивачу підтверджується постановами судів першої та апеляційної інстанцій від 03 липня 2020 року та 18 серпня 2020 року відповідно, які набрали законної сили.

ОСОБА_1 склав письмову розписку від 04.02.2020 року, якою визнав вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та зобов`язався відшкодувати позивачу всі збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди /а. с. 12/.

При зверненні ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про виплату збитків, заподіяних у зв`язку з ДТП, страховик, з яким за полісом відповідальність відповідача була застрахована, відмовив у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а. с. 11/.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37).

Відповідно до рахунку на оплату № 17 від 14 лютого 2020 року та акту виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля, розмір заподіяної шкоди транспортному засобу VOLKSWAGEN CADDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 30 782 грн. 20 коп. /а. с. 15, 19/.

14 лютого 2021 року ОСОБА_3 здійснив банківську операцію на користь ФОП ОСОБА_5 у розмірі 30 782 грн 20 коп., в рахунок оплати по рахунку № 17 від 14 лютого 2020 року від імені ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією № 0.0..1 /а. с. 16/.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, обставини, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній повинен відшкодовувати завдану позивачу майнову шкоду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір шкоди заподіяної автомобілю ОСОБА_2 сплатив громадянин ОСОБА_3 , а не позивач, до уваги колегією суддів не приймаються і підлягають відхиленню, оскільки згідно квитанції № 0.0..1 від 14 лютого 2020 року в графі призначення платежу зазначено, що оплата здійснена по рахунку № 17 від 14 лютого 2020 року від ОСОБА_2 /а. с. 16/.

Оплату внесено ОСОБА_3 , який є чоловіком позивачки і внесені грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач та ФОП ОСОБА_4 не дотримались форми договору ремонту транспортного засобу та не досягли істотних умов необхідних для укладення договору підряду є безпідставними та підлягають відхиленню, оскільки на висновки суду щодо покладання відповідальності за спричинені позивачці збитки у розмірі реально понесених нею витрат на відновлювальний ремонт автомобіля не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом відсутності укладеного позивачем і ФОП ОСОБА_5 договору підряду на виконання ремонтних робіт автомобіля, підлягають відхиленню, оскільки не спростовують факту виконання ФОП ОСОБА_5 відновлювальних робіт автомобіля, належного позивачці і реальних витрат, понесених останньою з їх оплати.

Посилання у скарзі на те, що написана ним позивачці розписка щодо зобов`язання відшкодовувати вартість ремонту автомобіля не є підставою стягнення 30 782,20 грн, оскільки при її написанні він вважав, що вказана сума не будеперевищувати 30 000 грн до уваги не приймаються, оскільки не вказана розписка є підставою для стягнення збитків, а доведеність факту вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди та не спростування відповідачем, у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України розміру заподіяних збитків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги відсутність доказів, що саме позивач ОСОБА_2 понесла витрати на ремонт автомобіля, підлягають відхиленню, оскільки згідно квитанції про оплату по рахунку № 17 від 14 лютого 2020 року № 0.0..1, вбачається, що оплата здійснена від імені ОСОБА_2 .

Крім того, наявні в матеріалах справи документи, а саме: рахунок на оплату № 17 від 14 лютого 2020 року, акт виконаних робіт та квитанція № 0.0..1 від 14 лютого 2020 року підтверджують факт виконання ремонту належного ОСОБА_2 автомобіля та спростовують позицію скаржника про наявний у нього сумнів щодо обсягу та вартості ремонтних робіт, на підтвердження якої останнім, у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, докази не надані.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 09 квітня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова