Справа № 357/1540/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Бондаренко О.В., при секретарі Ломако Є.О., розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача, про застосування до учасників справи заходів процесуального примусу, у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі Електромережі», про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у вигляді втраченого заробітку, внаслідок зменшення працездатності,-

В С Т А Н О В И В :

28.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 15.02.2021 року, та просить в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у вигляді втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності у розмірі 230 572,16 грн. за період з 01.02.2018 року по 31.12.2020 року та зобов`язати відповідача з 01.01.2021 року виплачувати йому по 9828,00 грн. відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у вигляді втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності, з урахуванням раніше виплачених сум.

18.02.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

24.03.2021 року представник відповідача, адвокат Дем`яненко Олена Ігорівна, подала до суду клопотання про винесення окремої ухвали та застосування штрафу за зловживання процесуальними правами, обґрунтовуючи тим, що позивач вже неодноразово звертався до територіально різних судів, а також судів різних інстанцій із вимогами до відповідача про збільшення щомісячного відшкодування за шкоду, пов`язану із зменшенням його працездатності внаслідок ушкодження здоров`я. Суди всіх інстанцій по всіх аналогічних позовах дійшли висновків про те, що позивач не має права на збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом, завданим джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку із збільшенням розміру середньої заробітної плати або мінімальної заробітної плати. Також, позивач вже неодноразово звертався саме до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із аналогічними безпідставними позовними вимогами на аналогічних підставах до цього ж самого відповідача. Позивач подавав позовну заяву, суд витрачав час та ресурси на вивчення позовної заяви, відкриття провадження, вивчення матеріалів справи. Відповідач витрачав часовий, адміністративний та фінансовий ресурс на належне процесуальне реагування. Після надання відповідачем до суду фактів та доказів безпідставності позовів, позивач надавав заяви про залишення позовів без розгляду. Це підтверджується ухвалами про залишення позову без розгляду по справам №357/3824/20, №357/1225/20 та ін. Товариство вважає, що оскільки позивачем вже неодноразово подавався такий позов, та по суті позовних вимог суди першої, другої та третьої інстанцій прийняли рішення, подача позову у даній справі є зловживанням процесуальними правами, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не несе матеріальних витрат при поданні позовної заяви. Крім того, за даними правовідносинами вже є постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі № 227/4556/18. Також, зокрема у справі № 357/3824/20 представник позивача, адвокат Гляков О.А., у судових засіданнях підтримував в повному обсязі завідомо безпідставний позов та просив призначити справу до розгляду. У вказаному судовому процесі адвокат мав можливість ознайомитись із усіма матеріалами справи, зокрема наданими відповідачем відомостями про остаточну вирішеність правовідносин між позивачем та відповідачем щодо збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Проте, не дивлячись на це, у судовому процесі по справі № 357/1540/21 адвокат Гляков Олександр Анатолійович продовжує заявляти безпідставні позови в інтересах свого клієнта ОСОБА_1 . Це підтверджується підписом адвоката на позовній заяві по справі № 357/1540/21. Адвокат не має права у своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або Правилам етики, забороняється приймати доручення, якщо результат, якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких клієнт наполягає, є протиправними. Тобто, в даному випадку адвокатом Гляковим Олександром Анатолійовичем було порушено не тільки заборону на зловживання процесуальними правами, встановлену ЦПК, а й Правила адвокатської етики. Поряд із штрафом, у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства, адвокат може бути додатково притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді, зокрема, позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, суд може додатково винести окрему ухвалу, яка надсилається на адресу відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Таким чином, дії адвоката Глякова О.А. вимагають винесення судом окремої ухвали відносно нього та його клієнта ОСОБА_1 та застосування до них стягнення у вигляді штрафу в дохід державного бюджету. Тому, просила суд винести окрему ухвалу щодо адвоката Глякова Олександра Анатолійовича, застосувати стягнення у вигляді штрафу до ОСОБА_2 та застосувати стягнення у вигляді штрафу до ОСОБА_1 .

Представник відповідача, адвокат Мудрик Ганна Сергіївна, у підготовчому засіданні підтримала клопотання.

Позивач - ОСОБА_1 та його представник, адвокат Гляков Олександр Анатолійович, у підготовчому засіданні заперечили проти клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Так, статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, є подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Згідно ч. 1 ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Представник відповідача на підтвердження зловживання процесуальними правами адвокатом Гляковим О.А. та позивачем ОСОБА_1 зазначає, що позивач вже неодноразово звертався до територіально різних судів, а також судів різних інстанцій із вимогами до відповідача про збільшення щомісячного відшкодування за шкоду, пов`язану із зменшенням його працездатності внаслідок ушкодження здоров`я, та неодноразово звертався саме до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із аналогічними безпідставними позовними вимогами на аналогічних підставах до цього ж самого відповідача. Позивач подавав позовну заяву, Суд витрачав час та ресурси на вивчення позовної заяви, відкриття провадження, вивчення матеріалів справи. Відповідач витрачав часовий, адміністративний та фінансовий ресурс на належне процесуальне реагування. Після надання Відповідачем до суду фактів та доказів безпідставності позовів, позивач надавав заяви про залишення позовів без розгляду, що підтверджується ухвалами по справам №357/3824/20та №357/1225/20 та ін.

Разом з тим, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Дії позивача та його представника, як то систематичне протидіяння правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій та винна поведінка позивача, представником відповідача не доведено, а саме по собі подання заяв про залишення позовів у справах №357/3824/20та №357/1225/20 без розгляду не може бути розцінено як зловживання своїми процесуальними правами та подання завідомо безпідставних позовів, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до ч. 2, 9 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає.

Окрема ухвала як форма реагування на виявлені порушення вимог законодавства та інструмент для їх усунення має бути законною і обґрунтованою, відповідати вимогам судового рішення (частини перша-третя статті 263 ЦПК України). Окрема ухвала повинна бути належно мотивованою і може бути постановлена тільки на підставі перевірених у суді доказів.

Вирішуючи питання про постановлення окремої ухвали щодо повноважень адвоката, суд повинен переконатися, що надані особою докази достовірно свідчать про порушення адвокатом вимог законодавства (недоліки в його діяльності як представника позивача в суді першої інстанції) та дозволяють дійти висновку про наявність підстав для постановлення окремої ухвали.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 711/9903/14-ц.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатура є незалежною від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема, забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності; забороняється втручання у правову позицію адвоката.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до ст.5 Правил адвокатської етики, право офіційного тлумачення Правил адвокатської етики належить виключно З`їзду адвокатів України та Раді адвокатів України.

Згідно із ст. 6 Правил адвокатської етики специфіка цілей і завдань адвокатури вимагає як необхідної умови належного здійснення адвокатської діяльності максимальної незалежності адвоката у виконанні своїх професійних прав і обов`язків, що передбачає його свободу від будь-якого зовнішнього впливу, тиску чи втручання в його діяльність з надання професійної правничої (правової) допомоги, здійснення захисту або представництва клієнта, зокрема з боку державних органів, політичних партій, інших адвокатів тощо, а також від впливу своїх особистих інтересів. З метою дотримання цього принципу в своїй професійній діяльності адвокат зобов`язаний протистояти будь-яким спробам посягання на його незалежність, бути мужнім і принциповим у виконанні своїх професійних обов`язків, відстоюванні професійних прав, гарантій адвокатської діяльності та їх ефективному використанні в інтересах клієнта.

Відповідно до ст. 27 Правил адвокатської етики при виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва. Адвокат повинен намагатися оперативно виконувати доручення клієнта, визначених в договорі про надання правової допомоги, дотримуючись при цьому всіх інших вимог, що пред`являються законом і Правилами.

Згідно ст. 25 Правил адвокатської етики адвокату категорично забороняється використовувати при виконанні доручення клієнта незаконні та неетичні засоби, зокрема, використовувати засоби, що суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Гляков Олександр Анатолійович здійснює свою адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, уклав з позивачем ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги та згідно ордеру виданого на підставі вказаного договору має повноваження на представлення інтересів особи у суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про винесення окремої ухвали щодо адвоката Глякова Олександра Анатолійовича та застосування стягнення у вигляді штрафу до ОСОБА_1 та адвоката Глякова Олександра Анатолійовича, адже вказані відповідачем дії представника позивача не є порушенням правил адвокатської етики в розмінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дії позивача та його представника щодо звернення до суду із позовами та залишення їх без розгляду не є зловживанням процесуальними правами в розумінні ст. 44 ЦПК України, а обставини щодо безпідставності даного позову, відсутності предмета спору або щодо штучності його характеру, не встановлені судом на даній стадії провадження у справі.

Керуючись ст. 2, 4, 43, 44, 58, 60, 62, 144, 148, 258, 260, 261, 262, 263, 353 ЦПК, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача, про винесення окремої ухвали та застосування штрафу за зловживання процесуальними правами у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі Електромережі», про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у вигляді втраченого заробітку, внаслідок зменшення працездатності, відмовити.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО. В. Бондаренко