Справа № 369/8579/20
Провадження №4-с/369/21/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 до суду з даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням суду на його користь було витребувано у ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання до Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ в Київській області та лише 27 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження. Однак, з часу відкриття провадження державним виконавцем не вчинено жодних дій, направлених на реальне виконання судового рішення. Він звертався зі скаргами на бездіяльність державного виконавця у грудні 2019 року та червні 2020 року, але судового рішення за наслідками розгляду скарги на час подання цієї скарги прийнято не було. Але державний виконавець і станом на час подання цієї скарги, з липня, продовжує умисно не виконувати рішення суду про витребування майна. Така бездіяльність державного виконавця грубо порушує його права, суперечить як чинному законодавству, так і міжнародній практиці, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (рішення у справах Войтенко проти України від 29 червня 2004 року, ОСОБА_3 проти України від 11 січня 2005 року, тощо). Вказав, що бездіяльність виконавця є безпідставним затриманням виконання судового рішення тобто умисне невиконання судового рішення та кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.382 КК України. Обраний ним спосіб захисту в повній мірі відповідає судовій практиці та є найбільш ефективним способом захисту його порушеного права. Крім того, зазначив, що через неправомірну бездіяльність державного виконавця ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6400 грн., які мають бути стягнені з Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ).

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) щодо невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі №369/12454/15ц про витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 03 червня 2020 року по час подання скарги тобто по 09 липня 2020 року (виконавче провадження 55194626); зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) невідкладно фактично належним чином в повному обсязі виконати рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі №369/12454/15ц про витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 03 червня 2020 року по час подання скарги тобто по 09 липня 2020 року (виконавче провадження 55194626); винести окрему ухвалу, якою направити до органів прокуратури частину матеріалів цієї справи, достатню для внесення інформації про злочин державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) (щодо невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі №369/12454/15ц про витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 03 червня 2020 року по час подання скарги тобто по 09 липня 2020 року (виконавче провадження 55194626) в ЄРДР та подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч.2 ст.382 КК України; стягнути з Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) на його користь понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 6400 грн.

Ухвалою 14.07.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Разом з тим, суб`єкта, дії якого оскаржуються, було зобов`язано подати до суду оригінал матеріалів виконавчого провадження №55194626 для огляду у судовому засіданні та належно засвідчені копії цих матеріалів для залучення до справи. Однак, не зважаючи на неодноразові звернення суду, матеріали виконавчого провадження були надані лише 12.02.2021.

У судове засідання 22.02.2021 ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення до суду не подавав. При поданні скарги просив слухати справу за його відсутності.

Представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання 22.02.2021 не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду скарги до суду не звертався. На вимогу суду направив копії матеріалів виконавчого провадження №55194626.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_2 у судове засідання 22.02.2021 не з`явивсь, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:019:0040, що розташовані по АДРЕСА_1 .

На виконання вищезазначеного рішення 20 жовтня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист №369/12454/15-ц.

06 листопада 2017 року ОСОБА_1 направив заяву про відкриття виконавчого провадження, виконавчий лист №369/12454/15-ц та квитанцію про сплату авансового платежу (0.0.886632706.1 від 06.11.2017 року на суму 3200,00 грн) на адресу Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Повідомленням державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Арабаджийською О.С. від 21.11.2017 року повернуто виконавчий лист №369/12454/15-ц виданий 20.10.2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, на підставі п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутня дата народження боржника).

Повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2017 року ОСОБА_1 отримав 26 червня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2018 року визнано неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Арабаджийської Оксани Сергіївни від 21 листопада 2017 року щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №369/12454/15-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року; скасовано повідомлення державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Арабаджийської Оксани Сергіївни від 21 листопада 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за виконавчим листом №369/12454/15-ц, виданим Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:019:0040, що розташовані по АДРЕСА_1 ; зобов`язано державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Арабаджийську Оксану Сергіївну повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття до примусового виконання виконавчий лист №369/12454/15-ц, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 20 жовтня 2017 року, на підставі поданої стягувачем заяви та виконавчого листа.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 17 січня 2019 року скасовано документ «Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання» від 27 листопада 2017 року.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 27 червня 2019 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі №369/12454/15ц про витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому ст. 18 Закону встановлений обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, при здійсненні примусового виконання виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що виконавець наділений досить широким спектром повноважень.

Ст. 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем сформовано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухову майно 27 червня 2019 року та 07 липня 2020 року, направлено копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику та стягувачу (разом з тим не можливо встановити чи направлено боржнику в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо рекомендованого поштового відправлення), направлялись виклик боржнику ОСОБА_2 10 липня 2019 року та вимоги 17 червня 2020 року і 03 липня 2020 року, приймались постанови про накладення штрафу на боржника від 03 липня 2020 року та від 21 вересня 2020 року, здійснював вихід по місцю проживання боржника 03 липня 2020 року та 17 вересня 2020 року, направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до ГУ НП в Київській області.

Постановою в.о. начальника Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) від 17 червня 2020 року визнано дії державного виконавця по виконавчому провадженню 55194626 такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст.18, 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Перевіривши доводи скарги, дослідивши подані суду матеріали виконавчого провадженні, інформацію по виконавчому провадженню, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, суд приходить до висновку, що державним виконавцем допущено бездіяльність по примусовому виконанню рішення суду. Так, у червні 2019 року було відкрито виконавче провадження, але станом на час розгляду скарги рішення суду залишилось невиконаним. Суд вважає, що акти державного виконавця при виході до місця проживання боржника складені державним виконавцем без понятих, відсутні дані про повідомлення боржника про вчинення виконавчих дій, вцілому відсутнє в поданих матеріалах докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження. Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, направлене державним виконавцем не містить жодного обґрунтування неможливості виконання судового рішення без участі боржника. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження розшуку боржника. За таких обставин за рік виконавцем майже не вчинено дій, направлених на реальне виконання судового рішення, тому вимоги скарги про визнання бездіяльності незаконною в період з 03 червня 2020 року по 09 липня 2020 року підлягають до задоволення.

Також судом встановлено, що постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) від 05 жовтня 2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи заявлені межі скарги та те, що виконавче провадження закінчено, постанова про закінчення не оскаржена, тому вимоги скарги про зобов`язання вчинити дії не підлягають до задоволення.

ОСОБА_1 також просив суд винести окрему ухвалу, якою направити до органів прокуратури частину матеріалів цієї справи, достатню для внесення інформації про злочин державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) (щодо невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі №369/12454/15ц про витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 03 червня 2020 року по час подання скарги тобто по 09 липня 2020 року (виконавче провадження 55194626) в ЄРДР та подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч.2 ст.382 КК України;

Розглядаючи вказану заяву, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч.3 ст.262 ЦПК України).

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України). Однак, ОСОБА_1 своїй заяві, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів, підтверджених відповідними доказами, для постановлення окремої ухвали.

Також, суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Крім цього, ОСОБА_1 не позбавлений права самостійно звернутись до відповідних органів з відповідним зверненням з метою встановлення вини державного виконавця. У скарзі не наведено обставин, що перешкоджають самостійному зверненню0 до органів досудовогого розслідування з відповідною заявою.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом не вбачається, внаслідок чого слід відмовити в задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали.

Відповідно до частини 1 статті 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, частинами 5, 6 статті означеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правову допомогу заявником до скарги було додано договір про надання правової допомоги із адвокатом Поліщуком О.Л. з доданою до нього калькуляцією-рахунком про перелік наданих робіт (послуг) з надання правової допомоги у межах даної справи, акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги, а також квитанція про сплату послуг з надання правової допомоги у визначеному договором та додатком до нього розмірі в сумі 6400 грн. 00 коп. Крім того, надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Поліщуку О.Л.

Відтак заявником, у відповідності з вимогами статті 137 ЦПК України, були надані суду докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України з Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Поліщук О.Л. згідно договору про надання правової допомоги, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, що в даному випадку складає 37,5 %, що в сумі 2400 грн. 00 коп.

За таких обставин, вимога про компенсацію заявнику витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі за рахунок відділу державної виконавчої служби є законною, обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає задоволенню частково.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) щодо невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року по справі №369/12454/15ц про витребування у ОСОБА_2 на його користь житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 03 червня 2020 року по 09 липня 2020 року (виконавче провадження 55194626).

Стягнути з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) (місцезнаходження: Київська область, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.. 00 коп..

У решті вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас