Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/919/15-ц
Провадження № 6/506/8/21
У Х В А Л А

про відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання

02.04.2021 року с.м.т. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Паламарчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Окни заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі №506/919/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05.01.2016 року Красноокнянським районним судом Одеської області винесено рішення по справі №506/919/15-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк заборгованість за кредитним договором в сумі 13806,59 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 2390,07 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 7932,87 грн., заборгованість за пенею та комісією 2350 грн., штраф /фіксована частина/ 500 грн.; штраф /відсоткова складова/ 633,65 грн.) та судового збору в сумі 1218 грн.

22.03.2021 року на адресу суду надійшла заява від представника АТ КБ «Приватбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Заява вмотивована тим, що рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.01.2016 року позовні вимоги за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю та присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13806,59 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 2390,07 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 7932,87 грн., заборгованість за пенею та комісією 2350 грн., штраф /фіксована частина/ 500 грн.; штраф /відсоткова складова/ 633,65 грн.) та судового збору в сумі 1218 грн. 27.04.2016 року Красноокнянським районним судом Одеської області, на підставі зазначеного рішення суду, виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості та виконавчий лист про стягнення судового збору із зазначенням кінцевого строку пред`явлення їх до виконання до 30.01.2017 року. При цьому, як стверджує представник заявника, станом на 15.03.2021 року зазначені виконавчі листи не можуть бути пред`явлені до виконання до органів державної виконавчої служби, у зв`язку із тим, що пропущений строк пред`явлення їх до виконання. Як зазначає представник заявника, строк пред`явлення зазначених виконавчих листів до виконання пропущений у зв`язку із тим, що працівник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сафір Федір Олегович (заступник керівника напрямку з юридичної роботи), який здійснював супровід зазначеної цивільної справи у якості представника ПАТ КБ «Приватбанк» після отримання виконавчих листів по справі помилково направив їх до архіву банку замість органу державної виконавчої служби для примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Як зазначено в заяві, 09.10.2018 року ОСОБА_3 звільнений з ПАТ КБ «Приватбанк».

Учасники повідомлені про розгляд судом заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, однак у судове засідання не з`явилися.

Неявка учасників справи, відповідно до ч.3 ст.433 ЦПК України, не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа. Тому справа розглянута за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи №506/919/15-ц (провадження 2/506/41/16), вказану заяву, суд прийшов до наступного висновку.

03.12.2015 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк Приватбанк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.01.2016 року по справі №506/919/15-ц позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» задоволено та присуджено до стягнення з ОСОБА_1 , на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку Приватбанк заборгованість за кредитним договором в сумі 13806,59 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 2390,07 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 7932,87 грн., заборгованість за пенею та комісією 2350 грн., штраф /фіксована частина/ 500 грн.; штраф /відсоткова складова/ 633,65 грн.) та судовий збір в сумі 1218 грн. /сп.№506/919/15-ц (провадження 2/506/41/16, а.с. 75/.

30.01.2016 року рішення набрало законної сили.

При цьому, при поданні вищезазначеного позову та під час розгляду справи судом участь в якості представника за довіреністю Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «Приватбанк» брав Сафір Федір Олегович.

18.04.2016 року на адресу суду надійшла заява від представника за довіреністю ПАТ КБ «Приватбанку» Бистрицького В.П. про видачу копії рішення та виконавчих листів по цивільній справі №506/919/15-ц. /сп.№ 506/919/15-ц (провадження 2/506/41/16, а.с.81/.

Як вбачається із виконавчих листів №506/919/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 13806,59 грн. та стягнення судового збору у сумі 1218 грн., строк пред`явлення виконавчих листів до виконання до 30.01.2017 року.

27.04.2016 року Красноокнянським районним судом Одеської області на адресу ПАТ КБ «Приватбанку» (представнику ОСОБА_4 ) надіслано копії рішень та виконавчих листів по справах розглянутих судом, в тому числі за позовом ПАТ КБ «Приватбанку» до ОСОБА_1 справа 506/919/15-ц. та, як вбачається із зворотнього поштового відправлення, вищезазначені документи отримані банком 08.05.2016 року /а.с. 83-84 оглянутої у судовому засіданні справи 506/919/15-ц (провадження 2/506/41/16)/.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519 «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»» змінено тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та затверджено нове найменування Банку: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»). АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.12-19/.

До заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання на підтвердження звільнення працівника ПАТ КБ Приватбанк» Сафіра Ф.О. долучено електронну заяву ОСОБА_3 від 10.09.2018 року про звільнення /а.с.10-11/.

Інших доказів, які б обґрунтовували підстави для поновлення пропущеного строку заявником до суду не надано.

Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно до ч.6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі№ 2-836/11(провадження № 14-308цс19, ЄДРСРУ № 86566261 ) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є оціночною категорією і встановлюються у кожному конкретному випадку. Поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» 03 квітня 2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, ознайомившись із заявою АТ КБ «Приватбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та доказами долученими до заяви, суд не вважає поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання - не звернення відповідальною особою АТ КБ «Приватбанк» виконавчих листів до виконання та в подальшому звільнення цієї особи з установи банку, скільки АТ КБ «Приватбанк», так як стягувач зобов`язаний вчиняти дії, направлені для звернення рішення суду, ухваленого на його користь, до виконання.

Так, на момент винесення рішення, а саме: 05.01.2016 року, відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, а саме до 30.01.2017 року.

Виконавчі листи Красноокнянським районним судом Одеської області на заяву АТ КБ «Приватбанк» були направлені вчасно.

Однак станом на 15.03.2021 року виконавчі листи АТ КБ «Приватбанком» не були пред`явлені до виконання, та, як зазначено у заяві, така ситуація виникла з вини працівника банку ОСОБА_3 , який після отримання виконавчих листів помилково направив їх до архіву, замість на виконання до органу державної виконавчої служби, при цьому, як вбачається із заяви про звільнення ОСОБА_3 , він подав заяву про звільнення 10.09.2018 року та передав справи ОСОБА_5 .

Однак, навіть після подання ОСОБА_3 заяви про звільнення та передання справ іншій відповідальній особі банку, тобто після 10.09.2018 року, АТ КБ «Приватбанком» не вчинено жодних дій щодо звернення до виконання виконавчих листів Красноокнянського районного суду Одеської області по справі №506/919/15-ц.

Крім того, АТ КБ «Приватбанком» до заяви не долучено доказів, що ОСОБА_3 було звільнено з АТ КБ «Приватбанку», оскільки до матеріалів заяви долучено лише заяву самого ОСОБА_3 про звільнення, при цьому документа, який би підтверджував звільнення останнього, до заяви не долучено.

Крім того, АТ КБ «Приватбанк» до суду не надано доказів, що тільки ОСОБА_3 , а не будь-яка інша посадова особа , мав повноваження на звернення виконавчих листів до виконання, в тому числі виконавчих листів, виданих Красноокнянським районним судом Одеської області по справі №506/919/15-ц. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судового збору.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи №506/919/15-ц виконавчі листи, видані Красноокнянським районним судом Одеської області по справі №506/919/15-ц. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судового збору, були надіслані Красноокнянським районним судом Одеської області на заяву представника банку за довіреністю - Бистрицького В.П., у якого, відповідно до довіреності, були повноваження представляли інтереси Банка, в тому числі, в ДВС України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника АТ КБ "ПриватБанк" про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, і тому у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259, 260, 433 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі №506/919/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повну ухвалу складено 07 квітня 2021 року.

Суддя О. Л. Чеботаренко