КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3338/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

6 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково.

З урахуванням виправленої ухвалою суду від 4 червня 2020 року описки стягнуто з відповідача на користь позивача 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судовий збір в розмірі 49,95 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у справі.

Не погоджуючись із заочним і додатковим рішеннями суду, 29 грудня 2020 року позивач через представника - адвоката Калініченко О.В.звернулася з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України, та без додержання вимог статті 356 ЦПК України.

До апеляційної скарги на зазначені вище судові рішення представник позивача додала клопотання, в якому порушила питання про поновлення пропущеного строку у зв`язку з тим, що в заочному рішенні суду було допущено помилку, а після розгляду її заяви про виправлення описки суд не надіслав адвокату відповідне судове рішення з виправленнями. Вказує, що згодом виявилося, що після такого виправлення змінилось заочне рішення і позивачу було відмовлено у матеріальній частині позову. У подальшому було ухвалено додаткове рішення, яким також було відмовлено у компенсації судових витрат на правову допомогу. Позивач не погоджується з такими судовими рішення. Посилаючись на положенням пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України представник просила поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин.

Оскільки наведені підстави визнано апеляційним судом неповажними для поновлення пропущеного строку, ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з належними доказами або зазначенням інших підстав, які підтверджують поважність причини пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження, а також усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: подання документів, що підтверджують сплату судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду у встановлених порядку і розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали на електронну адресу представника позивача - Калініченко О.В. , вказану в апеляційній скарзі, надійшла 16 січня 2021 року, а за поштовою адресою копія ухвали була врученапредставнику позивача 13 березня 2021 року, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 226, 228).

Однак, протягом встановленого судом строку з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху її вимоги стороною позивача не виконанні, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження до апеляційного суду не надійшла.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано належних доказів та не зазначено причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які можливо визнати поважними, то з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 3 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати позивачу разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній