Справа № 202/1407/21
Провадження № 2-зз/202/9/21
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.,

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.

представника заявника адвоката Бардаченко Д.В.

представника заінтересованої особи адвоката Лихопьока Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 09.03.2021 (далі - заява) у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (далі - справа).

В обґрунтування поданої заяви було вказано, що дійсно спірна квартира, щодо якої було застосовано забезпечення позову, була придбана у період шлюбу з ОСОБА_2 , однак позивачем було приховано від суду той факт, що квартира була придбана виключно за кошти відповідача, відтак є особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Крім того, на думку заявника, судом було вжито кілька заходів забезпечення позову, що не відповідає співмірності. Також, позивачем не було надано суду на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду в майбутньому, оскільки позивач посилався лише на припущення.

Заперечуючи проти поданої заяви, зі сторони позивача було надано відзив, за змістом якого останній зазначив, що поділ спірної квартири, придбаної у шлюбі є предметом спору у даній цивільній справі, презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу має бути підтверджено або спростовано саме під час розгляду даної справи, а тому враховуючи обставини, які підтверджені стороною позивача належними доказами, щодо вчинення йому перешкод зі сторони заявника/відповідача у користуванні та володінні спірним нерухомим майном, вважав ухвалу суду від 09.03.2021 законною та обґрунтованою.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції, викладені ними у заяві про скасування забезпечення позову та відзиві на таку заяву.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову має бути відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову покликане з метою захисту прав сторони, а саме якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, у тому числі, забороною вчиняти певні дії.

Так, ухвалою суду від 09.03.2021 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено, а саме: заборонено відповідачу ОСОБА_1 чинити перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні та володінні спірним майном (квартирою, придбаною у зареєстрованому шлюбі), відчужувати у будь-якому вигляді та будь-які реєстраційні дії щодо такої квартири до набрання законної сили рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по даній справі. Зобов`язано позивача ОСОБА_2 протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у якості зустрічного забезпечення 1 000, 00 грн. (одну тисячу гривень 00 копійок) (далі - ухвала).

У відповідності до документів наданих суду, що також, не заперечувала відповідач, спірна квартира була придбана у період зареєстрованого шлюбу між сторонами.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, спірне нерухоме майно набуте подружжям під час перебування у шлюбі, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, до спростування такої презумпції за відповідним рішенням суду.

Таким чином, доводи зі сторони заявника щодо наявності режиму права її приватної власності на спірну квартиру, обставин набуття спірної квартири будуть перевірятись та вирішуватись судом саме під час розгляду даної цивільної справи, а не заяви про забезпечення чи його скасування, до вказаного моменту спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно, позивач має всі права передбачені ч. 1 ст. 369 ЦК України.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини проголошено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994 та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Крім того, доводи заявника щодо не надання стороною позивача підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду в майбутньому, також судом відхиляються з огляду на долучені докази, а саме: письмової вимоги адресованої відповідачем позивачу щодо звільнення останнім спірної квартири, доказів перешкоджання у користуванні спірною квартирою, що виразилось у зміні замків, взяття під охорону спірної квартири, що не заперечувалось відповідачем, встановлення судом наявності спору, що виник у сторін з приводу спірного нерухомого майна.

За вказаних вище обставин посилання заявника на не співмірність застосованих судом заходів забезпечення позову також є необґрунтованими, в тому числі, і через наявність у позивача прав, передбачених ч. 1 ст. 369 ЦК України, та повного невизнання таких прав відповідачем, що підтверджується вчиненими зі сторони відповідача діями (заміна замків, взяття під охорону спірної квартири за заявою відповідача, направлення вимоги щодо звільнення квартири).

Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову не підлягають скасуванню, так як потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин не відпала та не змінились обставини, що зумовили його застосування.

Керуючись ст.ст. 151-154 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Суддя Г.О. Кухтін