22-ц/804/711/21
221/5830/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„02 квітня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 221/5830/20
Номер провадження 22-ц/804/711/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :
заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Біцулова Анна Анатоліївна, на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року головуючого судді Писанець Н.В. зі складанням повного тексту судового рішення 14 грудня 2020 року по цивільній справі про встановлення факту постійного проживання на території України,-
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення , в якій просив встановити факт його постійного проживання, на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час.
Заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він народився у с. Олександрівка Сахновшинського району Харківської області. Навчався в Катеринівській школі Лозівського району Харківської області, закінчив 8 класів. Розпочав трудову діяльність в колгоспі трактористом, потім працював охоронцем неофіційно. У шлюбі не перебував,але має доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 ,яка народилася в с. Олександрівка .
23 липня 1987 року він вперше отримав паспорт громадянина СРСР серія НОМЕР_1 , який згодом був втрачений. Паспорт громадянина України не отримував, хоча постійно проживав на території України.
З 1996 року по 2000 рік відбував покарання в виправній колонії м. Кривий ріг. Востаннє був засуджений 30 квітня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ст.395 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений із випробувальним терміном строком 2 роки. З липня 2020 року переїхав до м. Волноваха де і проживає по теперішній час. Звернувшись до Волноваського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України, оскільки раніше його не отримував. У видачі паспорту було відмовлено, оскільки не встановлено належності до громадянства України. Рекомендовано звернутися до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту проживання на території України відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Біцулова А.А., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Олександрівка Сахновшинського району Харківської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час, посилаючись на неповне дослідження обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги конкретні докази, які були надані та давали суду підстави ухвалити рішення про те, що станом на 24 серпня 1991 року він постійно проживав на території України, тобто з дня свого народження та по теперішній час. Встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку. Вважає, що суд дійшов хибного висновку, що в ході судового розгляду не знайдено підтвердження факту, що заявник до 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, оскільки довідкою виданою комітетом Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області підтверджується факт його проживання на території Катеринівської сільської ради в період повного календарного року починаючи з січня 1991 рік по 1994 рік. У нього була відсутня можливість надати додаткові докази по справі, оскільки про розгляд справи заявник не був повідомлений належним чином, матеріали справи не містять підтвердження належного повідомлення його, як заявника про дату та час проведення судових засідань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ ДМС України в Донецькій області Степанюга В.С., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, як обґрунтоване та законне. Зокрема, зазначено, що до матеріалів апеляційної скарги заявником не було додано жодних письмових доказів, які б свідчили про те, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а ті документи, що вже є в матеріалах справи, не підтверджують заявлений в заяві факт.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Біцулова А. А. не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 22 березня 2021 року телефонограми зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9.13 за № 1100 та судової повістки, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.118,120,125,127). Електронною поштою надали суду заяви про задоволення апеляційної скарги та про розгляд справи без їх участі (а.с. 121-124 ).

У судове засідання апеляційного суду представник ГУ ДМС України в Донецькій області не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 22 березня 2021 року телефонограми зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9.13 за № 1099 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 119,120,126 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників судового розгляду , які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню , з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року .

З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, що призвело до неповного з*ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач скаржиться на те, що неповідомлення його про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

На підставі ч.4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб .

Повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, в судове засідання на 14 грудня 2020 року , коли було постановлене оскаржене судове рішення, заявник та його представник взагалі не викликалися та матеріали справи не містять підтвердження здійснення судом судових викликів, судових повідомлень, та дані обставини робили неможливим ухвалення рішення .

Отже, заявник , у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається у заяві у порядку окремого провадження , а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

На противагу цим положенням судом першої інстанції було ухвалено рішення без повідомлення заявника .

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню.

Вирішуючи по суті заявлені вимоги і ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 ,суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Апеляційним судом встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народився у с. Олександрівка Сахновшинського району Харківської області. Батьками заявника є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7) .

Відповідно до копії форми № 1 місце мешкання батьків заявника зазначено с.Олександрівка Сахновщинського району Харківської області. Вперше, паспорт серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,отримано 23 липня 1987 року (а.с.4).

Заявник ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у с. Олександрівка Сахновшинського району Харківської області та на теперішній час, зареєстрована у м.Красноград Харківської області (а.с.8-11).

З досліджених матеріалів справи ,копій : довідок форми Б про звільнення ,виданих Державним департаментом України з питань виконання покарань,виправної колонії , вироку від 30 квітня 2020 року вбачається,що ОСОБА_1 з 1996 року по 2000 рік відбував покарання в виправній колонії м. Кривий ріг. Має й інші судимості, востаннє був засуджений 30 квітня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ст.395 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений із випробувальним терміном строком 2 роки (5,6, 13-14).

Слід зазначити, що з вказаних письмових доказів вбачається,що як при винесенні судами вироків відносно заявника, так і установами, де відбував покарання ОСОБА_1 ,серед інших відомостей, що мають значення , зазначалось про належність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до громадянства України .

В довідках про звільнення зазначено про те,що ОСОБА_1 прямує до місця проживання Харківська область, Сахновщинський район, с.Олександрівка, також вбачається,що адміністративний нагляд за останнім встановлювався за вказаним місцем мешкання .

Відповідно до довідки № 491 від 19 листопада 2020 року ,виданої виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,в період з 1991 року по 1994 рік фактично проживав на території Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області (а.с.25) .

На запит суду апеляційної інстанції, старостою Катеринівського старостинського округу від 05 березня 2021 року вих. № 11, щодо надання довідки з якого місяця 1991 року ОСОБА_1 , проживав на території сільської ради , Катеринівський старостинський округ Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області повідомив, що не може надати дану інформацію, так як дані про місце реєстрації та дані в погосподарських книгах стосовно ОСОБА_1 не збереглись (а.с.106) .

З матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України».

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Вирішити питання про підтвердження вказаного факту і звернутися до територіального підрозділу міграційної служби за місцем проживання із заявою щодо встановлення належності до громадянства України та доданими до неї документами, передбаченими статтею 3 Закону України «Про громадянство України», в тому числі і судовим рішенням про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, пропонувалося ОСОБА_1 , про що зазначено ГУ ДМС України в Донецькій області Волноваського РВ у відповіді на його звернення щодо оформлення паспорта громадянина України замість втраченого (а. с. 12).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що у даній справі метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність спору про право, та зазначає ,що заява підлягає розгляду у порядку окремого провадження.

При цьому, апеляційний суд,враховуючи викладене,встановлені у справі обставини,вважає,що наявні у справі докази є достатніми для встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,який народився в селі Олександрівка Сахновшинського району Харківської області ,на території України станом на 24 серпня 1991 року .

В іншому порядку заявник не може довести вказаного факту,який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.

Не заслуговують на увагу доводи відзиву ГУ ДМС України в Донецькій області на апеляційну скаргу ,що заявник не підтвердив заявлені у справі вимоги,оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами,яким судом апеляційної інстанції надана правова оцінка , а саме довідкою № 491 від 19 листопада 2020 року виконавчого комітету Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області про фактичне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 1991 року по 1994 рік на території вказаної сільської ради .

Доказів або відомостей на спростування даної інформації заінтересованою особою не надано,як в суді першої,так і в суді апеляційної інстанції.

Оскільки , ОСОБА_1 необхідно підтвердити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,встановлення факту проживання по теперішній час не має правового значення,а тому вимоги заяви у вказаній частині задоволенню не підлягають .

Доводи апеляційної скарги є слушними . Аргументи відзиву відхиляються судом апеляційної інстанції ,як такі ,що спростовуються дослідженими матеріалами справи .

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 згідно із вищенаведеного мотивування.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, а тому апеляційним судом питання щодо розподілу судових витрат не вирішується .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Біцулова Анна Анатоліївна задовольнити частково .

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 грудня 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення .

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити частково .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в селі Олександрівка Сахновшинського району Харківської області , на території України станом на 24 серпня 1991 року .

В решті вимог відмовити .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2021 року .

Судді: