Постанова

Іменем України

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 647/1960/18-ц

провадження № 61-17639св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», приватне підприємство «ЮТС-Агропродукт Плюс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Херсонського апеляційного суду від 05 вересня 2019 рокуу складі колегії суддів: Базіль Л. В., Бугрика В. В., Приходько Л. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» (далі - ТОВ «ЮТС-Агропродукт»), приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт Плюс» (далі - ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 успадкував після смерті батька - ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 4,2742 га, (кадастровий номер :02:043:0016), з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, та яка згідно з договором оренди земельної ділянки від 11 березня 2008 року, укладеного ще за життя ОСОБА_3 та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» була передана останньому строком на 10 років в платне користування.

Попереджуючи ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» про небажання продовжувати орендні правовідносини після закінчення строку дії договору оренди, представнику позивача усно було повідомлено, що позивачем ОСОБА_1 (новим власником)

28 липня 2017 року укладено додаткову угоду № 300214 до договору оренди землі № 4АА71500035, яка зареєстрована 12 травня 2018 року за

№ 26156874, відповідно до якої строк дії договору оренди продовжено до

30 листопада 2024 року.

Проте ОСОБА_1 не підписував додаткової угоди, оскільки в період часу

з 16 березня 2017 року до 25 березня 2018 року він був приписаний до судна та перебував у Сінгапурі.

З урахуванням викладеного, позивач просив визнати недійсною додаткову угоду № 300214 до договору оренди землі № 4АА71500035 від 11 березня 2008 року, зареєстровану 12 травня 2018 року за № 26156874 укладену між

ОСОБА_1 , ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» та скасувати її державну реєстрацію.

06 листопада 2018 року представник позивача в ході розгляду справи подала заяву про зміну підстав позову, в якій вказувала на те, що зі змісту додаткової угоди № 300214 до договору оренди землі № 4АА71500035, яка була зареєстрована 12 травня 2018 року за № 26156874 вбачається, що її уклали

ОСОБА_1 , як орендодавець, ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс», як орендар та ТОВ «ЮТС-Агропродукт», як новий орендар.

У той час, як основний договір оренди землі від 11 березня 2008 року укладений між ОСОБА_3 , як орендодавцем та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», при цьому додаткова угода не містить будь-яких домовленостей щодо переходу права оренди від ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», яке укладало основний договір до ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс», яке в свою чергу в додатковій угоді, відступає своє право ТОВ «ЮТС-Агропродукт».

Отже, сторони основного договору не підписували додаткової угоди, нікого не уповноважували на її підписання та зважаючи на відсутність зареєстрованих угод не мали наміру продовжувати орендні відносини.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 18 лютого

2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду № 300214 до договору оренди землі

№ 4АА71500035 від 11 березня 2008 року, зареєстровану 12 травня 2018 року № 26156874, укладену між ОСОБА_1 , ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» та скасовано її державну реєстрацію.

Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 352,40 грн, в рахунок понесених судових витрат, та 1 750,00 грн в рахунок понесених витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» на користь ОСОБА_1 352,40 грн в рахунок понесених судових витрат, та 1 750.00 грн в рахунок понесених витрат на правову допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання додаткової угоди від 28 липня 2017 року до договору оренди землі від 11 березня 2008 року недійсною, вважаючи, що у позивача було відсутнє волевиявлення на її укладення.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційні скарги ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» задоволено.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 18 лютого

2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та на користь ПП «ЮТС- Агропродукт Плюс» по 1 057,50 грн кожному сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано суду достатніх і належних доказів того, що він не підписував додаткову угоду, а посвідчення моряка НОМЕР_1 від 15 лютого 2012 року посвідчує лише той факт, що ОСОБА_1 був прийнятий 16 березня 2017 року в Сінгапурі на судно «M/V AKTEA R» та звільнений з вказаного судна 25 березня 2018 року, і не містить інформації щодо предмета доказування - вчинення ОСОБА_1 підпису на оспорюваному правочині. Ні позивач, ні його представник не порушили перед судом питання про призначення судово-почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності ОСОБА_1 підпису у додатковій угоді.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

27 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Бериславського районного суду Херсонської області

від 18 лютого 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою заявлених позовних вимог було те, що спірний правочин було підписано зовсім іншою юридичною особою. Дані обставини судом не досліджувались. На момент підписання спірного правочину позивач був відсутнім на території України.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом

від 01 лютого 2016 року успадкував після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку, площею 4,2742 га, кадастровий номер :02:043:0016, що розташована на території Зміївської сільської ради Бериславського району, Херсонської області.

За життя ОСОБА_3 та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» в 2008 році уклали договір оренди земельної ділянки від 11 березня 2008 року, який було зареєстровано у Бериславському районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК, договір укладено на 10 років, строком дії до 11 березня 2018 року.

Згідно з договором про заміну сторони у договорі оренди від 26 травня 2015 року ОСОБА_3 та орендар ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та новий орендар

ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» уклали договір про заміну сторони у договорі оренди. Зі згоди орендодавця орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря) у договорі оренди землі, зареєстрованому

11 березня 2008 року за № 4АА71500035 загальною площею 4.27 га. Строк дії договору встановлено до 30 листопада 2024 року (а. с. 90).

28 липня 2017 року орендодавець ОСОБА_1 та орендар ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» та новий орендар ТОВ «ЮТС-Агропродукт» уклали додаткову угоду

№ 300214 до договору оренди землі № 4АА71500035, відповідно до якої строк дії договору продовжений до 30 листопада 2024 року з правом пролонгації. Додаткова угода підписана сторонами та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 вказував, що він не підписував додаткової угоди від 28 липня 2017 року № 300214, оскільки перебував за кордоном.

На підтвердження своїх вимог надав копію посвідчення моряка, у якому зазначено, що ОСОБА_1 16 березня 2017 року був прийнятий на іноземне судно та звільнений 07 травня 2017 року; після чого 07 травня 2017 року був прийнятий на іноземне судно та звільнений 25 березня 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, зокрема те, що він не підписував спірний договір, так як в межах наданих йому процесуальним законодавством прав він не надав належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи позивач не заявляв.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Враховуючи те, що спір по суті апеляційним судом вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун