Справа № 683/760/21
У Х В А Л А

29 березня 2021 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Андрощук Є.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Антрацитівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до суду із заявою і просить встановити факт, що арешт (заборона) на нерухоме майно, запис №571662 (спеціальний розділ), зареєстрований 31.10.2007, 11:03:54 реєстратором Курочкіною Інною Сергіївною Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, на підставі ухвали б/нвід 12.05.2000, виданої Антрацитівською виконавчою службою, на все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладено на іншу особу, а ніж на нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , і він, ОСОБА_1 , не є суб`єктом вищезазначеної заборони (арешту).

Обґрунтовуючи заяву, вказує, що він є власником 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_2 . На даний час у нього виникла необхідність у відчуженні вказаної частки будинковолодіння. Однак, він обмежений вільно розпорядитись належним йому нерухомим майном у зв`язку із наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта запису про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , вчиненого реєстратором Курочкіною Інною Сергіївною Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, на підставі ухвали б/нвід 12.05.2000, виданої Антрацитівською виконавчою службою.

У зв`язку із наявністю запису про обтяження нерухомого майна відносно особи з аналогічним прізвищем, ім`ям та по батькові, як у нього, приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавута Ю.А. відмовив в оформленні договору купівлі-продажу належної йому 1/2 частки будинковолодіння.

Зазначає, що він не є суб`єктом заборони щодо запису №571662, а тому встановлення даного факту має для нього юридичне значення, а саме, для подальшого оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке належить йому на праві власності.

Вважаю, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.7 ст.19, ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У статті 293 ЦПК України встановлено перелік справ, які розглядаються в порядку окремого провадження.

До таких справ відносяться, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Перелік справ, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд, визначено ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавути Ю.А. з приводу посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , 1/2 частка якого належить йому на праві власності. Під час підготовки до посвідчення договору приватним нотаріусом було виявлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявність арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 , який накладено на підставі ухвали б/нвід 12.05.2000, виданої Антрацитівською виконавчою службою.

Посилаючись на неможливість ідентифікувати, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є тією особою, на майно якої накладено арешт, приватний нотаріус 15 жовтня 2020 року виніс постанову, якою відмовив заявнику у вчиненні нотаріальної дії.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 вказує, що з приводу наявності вказаного запису про арешт нерухомого майна він змушений був звертатись до відповідних компетентних органів для його скасування чи повної ідентифікації особи, на майно якої накладено арешт. Проте, як слідує з відповіді Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), вказані виконавчі провадження залишені за місцем попередньої реєстрації органів виконавчої служби, які на теперішній час знаходяться в населених пунктах, де не здійснюють свої повноваження органи державної влади (розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р). Всі інші звернення щодо позасудового врегулювання вказаних розбіжностей позитивних результатів не дали.

Отже, зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що право заявника на розпорядження 1/2 частиною будинковолодіння по АДРЕСА_2 не визнається, тому в даному випадку наявний спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Крім того, статтею 315 ЦПК України не передбачено можливості встановлення факту накладення арешту (заборони) на нерухоме майно на іншу особу, ніж особа заявника, а також факту, що заявник не є суб`єктом заборони (арешту).

З огляду на викладене, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду у позовному провадженні.

Так, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

При цьому підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. У такому випадку для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

За таких обставин особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На підставі наведеного та керуючись ч.4 ст.315 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Антрацитівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Роз`яснити заявнику, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя