ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Чернівці

Справа № 727/10017/18

Провадження №22-ц/822/157/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Надія Василівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради, Чернівецька міська рада, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2020 року,

головуючий у І-й інстанції Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування та приведення будинку у попередній стан.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , а власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_4 . В будинку є приміщення, що перебувають у спільному користуванні співвласників будинку, зокрема, приміщення горищного простору, що не може бути використане без згоди інших. Розпорядження майном, що є у спільній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Вказували на те, що 23 серпня 2011 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради прийнято рішення № 501/14 «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету». Пунктом 1.21 вказаного рішення ОСОБА_5 надано містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок на реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та № 2 загальною площею 108,30 кв.м з надбудовою орієнтовною площею 40,00 кв.м по АДРЕСА_3 . Відповідно до робочого проекту на реконструкцію (перепланування) вказаних квартир на другому поверсі підлягають розширенню площі квартир співвласників за рахунок горищного простору та влаштування мансардних приміщень. ОСОБА_5 без обов`язкової їхньої згоди добудував собі приміщення за рахунок горищного простору, що призводить до руйнування квартир інших співвласників, зокрема, просіданням та утворенням тріщини стін квартир.

Зазначали, що протягом 2011-2015 років тривали судові спори щодо скасування вищевказаного рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, проте відповідач ОСОБА_5 не вживає заходів для усунення допущених ним порушень. З договору дарування 44/100 часток житлового будинку вони дізнались, що 14 грудня 2015 року реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Кондревичу Р.Ю. було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, викладене на спеціальному бланку СТВ №387858.

01 грудня 2015 Управлінням ДАБІ у Чернівецькій області скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкцію власних квартир № НОМЕР_1 та № 2 загальною площею 108,3 кв.м з надбудовою орієнтовною площею 40 кв.м по АДРЕСА_3 . На момент отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, викладене на спеціальному бланку СТВ №387858 від 14 грудня 2015 року, у ОСОБА_5 не було всіх необхідних документів для його отримання, тобто будівельні роботи «Реконструкція власних квартир № НОМЕР_1 та № 2 загальною площею 108,3 кв.м з надбудовою орієнтовною площею 40 кв.м по АДРЕСА_3 », зокрема надбудовою орієнтовною площею 40 кв.м, є самочинним будівництвом.

Крім того, у період з 16 листопада 2015 року по 24 листопада 2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькі області була проведена позапланова перевірка, під час якої встановлено, що будівельні роботи по АДРЕСА_4 проводились без належно затвердженого проекту з реконструкції власних квартир АДРЕСА_2 та № 2 загальною площею 108,3 кв.м з надбудовою орієнтовною площею 40 кв.м. За результатами перевірки Управлінням складено акт перевірки від 24 листопада 2015 року, припис щодо приведення будинку в попередній стан від 24 листопада 2015 року та протокол про адміністративне правопорушення від 24 листопада 2015 року.

Посилалися на те, що ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме було сплачено адміністративний штраф, однак припис щодо приведення будинку в попередній стан останній не виконав. Також 30 грудня 2015 року ОСОБА_5 уклав договір дарування 44/100 часток житлового будинку на користь своєї малолітньої дочки ОСОБА_4 . Предметом договору дарування 44/100 часток житлового будинку є нерухоме майно, частина якого є самочинним будівництвом.

Також вказували на те, що 30 грудня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Макеєвою Н.В. внесено запис про те, що житловий будинок в АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 .

Вважають, що відповідач ОСОБА_5 неправомірно реконструював квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 та безпідставно відчужив нерухоме майно своїй неповнолітній дочці. Просили скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, викладене на спеціальному бланку СТВ №387858, видане Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області 14 грудня 2015 року; визнати недійсним договір дарування 44/100 часток житлового будинку, викладений на спеціальному бланку НАТ №449703, укладений 30 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та малолітньою ОСОБА_4 , в інтересах якої діє мати законний представник ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В.; зобов`язати ОСОБА_5 привести будинок по АДРЕСА_4 у попередній стан шляхом знесення надбудови орієнтовною площею 40 кв.м за рахунок ОСОБА_5 , в результаті чого загальна площа квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 складатиме 108,30 кв.м; зобов`язати внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом припинення речових прав ОСОБА_4 (інтереси якої представляють законні представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на момент отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2015 року у ОСОБА_5 не було всіх необхідних документів для його отримання, оскільки свідоцтво видано за відсутності документа, що надає право на виконання будівельних робіт. Крім того, 01 грудня 2015 року управлінням ДАБІ у Чернівецькій області скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт.

Висновком будівельно-технічної експертизи №110 від 06 лютого 2014 року встановлено погіршення стану квартири АДРЕСА_6 через реконструкцію будинку та фактично проведення такої реконструкції за рахунок належної нерухомості позивачам.

Відповідні дозвільні документи на проведення реконструкції були у встановленому порядку скасовані, а факт захоплення частини площі позивачів було підтверджено відповідним висновком будівельно-технічної експертизи.

Отже, право власності на проведену ОСОБА_5 реконструкцію було набуто неправомірно, у зв`язку з чим відповідне свідоцтво про право власності підлягає скасуванню. Скасування видачі зазначеного свідоцтва стане похідним для визнання договору дарування недійсним.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що всі роботи по реконструкції та надбудові здійснені на підставі дозвільних документів та відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2008 року сторонам виділено приміщення в натурі із визначенням часток. Отже, спірний об`єкт не належить до такої форми власності, як спільна сумісна, а є спільною частковою власністю. Приміщення, які зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , позивачам не належать.

Спірне майно не може вважатися самочинним, оскільки реєстрація права власності на збудований об`єкт нерухомості виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення, що спростовує твердження позивачів, що предмет спору є самочинним будівництвом.

Твердження позивачів про захоплення відповідачами горищного простору також є надуманим, оскільки внаслідок виділу сторонам приміщень в натурі, місця спільного користування відсутні, а тому не потрібно було згоди інших осіб на проведення реконструкції та надбудови у частині будинку.

Судом не встановлено, що внаслідок реконструкції будинку АДРЕСА_3 нанесено будь-які пошкодження.

Скасування рішення в/к Чернівецької міської ради № 501/14 від 23.08.2011 року "Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок», яким 14 червня 2012 року ОСОБА_5 надано дозвіл на реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 із надбудовою, на даний час ніякого правового значення не має, оскільки така реконструкція квартир вже відбувалася. Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради є актом індивідуальної дії. З часу його прийняття настав факт реконструкції нерухомого майна, а тому дія його на час оскарження вже була вичерпана.

Реконструкція двох квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 проведена відповідачем із дотримання усіх державних будівельних норм та відповідно до належно затвердженого проекту та у межах приміщень, що були виділені на підставі рішення Шевченківського районного суду від 27 жовтня 2008 року.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 3 статті 4 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 був власником квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 . Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ..

Згідно з договором дарування від 30 грудня 2015 року ОСОБА_5 подарував малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 44/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2009 року задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 . Виділено ОСОБА_5 приміщення у будинку АДРЕСА_3 , а саме: підвал площею 3,7 кв.м; підвал площею 21,0 кв.м та 5,2 кв.м; на першому поверсі квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з кімнати площею 18,6 кв.м; кімнати площею 24,8 кв.м, коридору 9,8 кв.м, санвузла площею 2,8 кв.м, а всього загальною площею 56,0 кв.м; сходову клітину 1 площею 3,3 кв.м; веранду 2 площею 4,8 кв.м; квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з кімнати площею 18,6 кв.м, кімнати площею 14,1 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, а всього загальною площею 52,3 кв.м; сходову клітину світлиці площею 8,2 кв.м; частину горища відповідно до плану площею 30,9 кв.м: приміщення №2 площею 5,47 кв.м; частину приміщення № 4 площею 10,57 кв.м; приміщення №1 площею 14,48 кв.м, та визнано за ним право власності на ці приміщення.

Виділено ОСОБА_2 приміщення у будинку АДРЕСА_3 , а саме: підвал площею 12,7 кв.м; коридор площею 14,9 кв.м, на першому поверсі квартиру АДРЕСА_6 , яка складається з кімнати площею 15,4 кв.м, кімнати площею 14,0 кв.м, кімнати площею 11,8 кв.м, коридора площею 4,0 кв.м, кухні площею 5,7 кв.м, ванної кімнати площею 4,4 кв.м, комори площею 1,8 кв.м, вбиральні площею 0,9 кв.м, комори площею 1,2 кв.м, коридора площею 4,3 кв.м, а всього загальною площею 63,5 кв.м; частину горища відповідно до плану площею 18,2 кв.м: приміщення №3 площею 13,95 кв.м, частину приміщення №4 площею 4,25 кв.м, та визнано за нею право власності на ці приміщення.

Отже, сторонам виділено в натурі приміщення, розташовані на горищному просторі та підвалі, що знаходились у спільній сумісній власності. Внаслідок такого поділу утворилась спільна часткова власність.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2015 року, яке постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року залишено в силі, виділено у власність у натурі ОСОБА_5 нерухоме майно у будинку АДРЕСА_3 , що становить 44/100 ідеальних часток від вказаного нерухомого майна; виділено у власність в натурі ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_3 26/100 ідеальних часток від вказаного нерухомого майна.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 серпня 2011 року № 501/14 «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету», згідно з п.1.21, ОСОБА_5 надано містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок на реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та № 2 загальною площею 108,30 кв.м з надбудовою орієнтовною площею 40,00 кв.м по АДРЕСА_3 .

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області 19 червня 2012 року повідомлено ОСОБА_5 про те, що подану декларацію про початок виконання будівельних робіт за №ЧВ 7 зареєстровано та надіслано зареєстровану декларацію.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2013 року, яка залишена без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 червня 2015 року, визнано протиправними та скасовано п.1.21 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 серпня 2011 року №501/14 «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету» та рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №728/20 від 22 листопада 2011 року.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №534/18 від 22 вересня 2015 року скасовано п. 1.21 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 серпня 2011 року №501/14 «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету» щодо надання ОСОБА_5 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки та реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та № 2 загальною площею 108,30 кв.м з надбудовою орієнтованою площею 40,00 кв.м по АДРЕСА_4 (підстава: постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.07.2013 року у справі №2а/2470/3473/11).

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що право власності на ім`я ОСОБА_5 було зареєстровано правомірно, оскільки Свідоцтво про право власності останньому було видано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2008 року та додаткового рішення цього суду від 16 листопада 2015 року, залишеного в силі Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року; технічного паспорта, який був виготовлений внаслідок проведення інвентаризації, та інших документів.

Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що на момент отримання Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, викладене на спеціальному бланку СТВ №387858 14 грудня 2015 року, у ОСОБА_5 не було всіх необхідних документів для отримання зазначеного свідоцтва.

Частиною першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документи, які надають дозвіл на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що після здійснення спірної реконструкції квартири були порушені права позивачів, які таких доказів не подали, що є їхнім процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_5 здійснив самочинне будівництво та безпідставно зареєстрував право власності на нього, оскільки надані ОСОБА_5 містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок на реконструкцію власних квартир АДРЕСА_2 та № 2 загальною площею 108,30 кв.м з надбудовою орієнтовною площею 40,00 кв.м по АДРЕСА_3 та декларацію про початок виконання будівельних робіт були скасовані, є необґрунтованими. Так, з урахуванням частин першої, другої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вказані документи надають право на виконання будівельних робіт і є чинними до завершення будівництва, а їх скасування у подальшому не може бути підставою для скасування реєстрації права власності.

Схожий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у цивільній справі № 2-150/11.

Вищенаведене спростовує твердження апелянта про те, що відповідне право власності ОСОБА_5 набуто неправомірно. Факт отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на нерухоме майно ніяким чином не порушує право власності апелянта на належну їй нерухомість.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 30 грудня 2015 року на підставі договору дарування приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. зареєстровано право власності за власником ОСОБА_4 на 44/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_3 , вид спільної власності: спільна часткова, форма власності приватна.

У подальшому спірний договір став підставою для реєстрації речових прав за ОСОБА_4 у відповідному реєстрі.

Отже, ОСОБА_4 набула право власності на вказане майно в тому обсязі, що належало дарувальнику і її право є похідним від частки в обсягах, яка вже була визначена судовим рішенням попередньому власнику.

Враховуючи наведене, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 видано на належній правовій підставі, а укладенням договору дарування, за яким власник подарував належне йому майно своїй дочці ОСОБА_4 , права апелянта не порушені, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору дарування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак