Справа № 703/530/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.,

з секретарем судового засідання Римським Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/530/20

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Геріха М.А.,

представника відповідача адвоката Пегіна Р.М.,

про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 07 жовтня 2004 року по 21 січня 2020 року перебував в шлюбі з ОСОБА_2 .

В шлюбі вони з дружиною за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає поділити спільне майно подружжя, просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності вказану квартиру та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Пояснили, що оскільки спірна квартира придбана за час шлюбу, вона є спільним майном подружжя. Відповідач вказану презумпцію не спростувала. Позивач також вказав, що тривалий час працював закордоном і спірна квартира була придбана і за зароблені ним кошти. На час придбання квартири відповідач працювала медичною сестрою і її заробіток незначний. Оскільки він не мав офіційного місця працевлаштування, а їхніх коштів не було достатньо для придбання житла, вони з дружиною взяли кредит, який оформили на неї. Однак в подальшому він повністю погасив всі платежі за кредитом.

Відповідач та її представник позов не визнали та зазначили, що твердження про те, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя є безпідставним. Пояснили, що квартира була придбана відповідачем за кредитні кошти, які в подальшому вона повністю самостійно сплатила банку. На той час, коли нею погашався борг за кредитним договором, позивач ніде не працював, а вона мала хороший заробіток і повністю забезпечувала сім`ю. А тому, вважають, що квартира придбана за особисті кошти дружини, в зв`язку з чим не підлягає поділу.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин.

Відповідно до договору купівлі-продажу (з розстрочкою платежу), посвідченого 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1937, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

22 квітня 2008 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на цю квартиру в Смілянському виробничому відділку КП «ЧООБТІ», що підтверджується відповідним витягом. Факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 підтверджується, також, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстр рацію права власності від 21.01.2015 р.

24 квітня 2008 року ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» уклали кредитний договір № 147п/08/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 22616 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1937, що укладений між позичальником та ОСОБА_3 , та згідно якого позичальник придбала у власність нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Кінцевий термін повернення кредиту було визначено до 12.04.2025 року.

Відповідно до заяви, посвідченою приватним нотаріусом Таран Г.В., 24 квітня 2008 року ОСОБА_2 повністю розрахувалась з ОСОБА_3 за придбану квартиру.

Норми права, які застосовує суд.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Позиція суду щодо заявлених вимог.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В ході розгляду справи сторони визнали, що спірна квартира була придбана під час їх шлюбу. Сторони, також, визнали, що кредит було повністю сплачено під час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На спростування презумпції спільної власності на квартиру відповідач посилалась на кредитний договір, за умовами якого саме вона брала кошти на придбавання квартири, а також на те, що саме за її кошти було погашено кредит, які вона заробила працюючи закордоном.

На підтвердження викладеного надала квитанції про оплату платежів за кредитним договором.

Суд зазначає, що отримання кредитних коштів одним із подружжя на придбання житла не свідчить про виникнення у відповідача права особистої власності на них чи на придбане за їх рахунок майно.

Відповідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідач не заперечувала того факту, що квартира була придбана саме для проживання сім`ї. У відзиві на позов вона вказала, що позивач і на даний час проживає у вказаному житлі.

Наведений факт підтверджується і договором поруки № 147п/08/2008-840/п від 24 квітня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_4 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, на останньому аркуші договору іпотеки № 147п/08/2008-840/і, укладеного 24 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», міститься застереження нотаріуса, про те, що чоловік відповідача - ОСОБА_1 , дав свою згоду на передачу в іпотеку майна, що знаходиться в спільній власності з його дружиною, а саме квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить заява, яка знаходиться в документах по цьому договору.

Наведене свідчить про те, що спірна квартира придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за їх згодою за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже кредитний договір в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя.

За загальним правилом при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя також не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту погашення зобов`язань за кредитним договором за особисті кошти. Зазначення у наданих відповідачем квитанціях про погашення кредиту за кредитним договором платником ОСОБА_2 не є достатньою підставою для висновку, що внесені грошові кошти є особистою власністю платника, оскільки саме вона зазначена як позичальник у договорі.

За клопотанням сторони відповідача судом було допитано як свідків її дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які показали, що ОСОБА_2 тривалий час працювала за межами України і за отримані кошти повністю виплатила кредит.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)

Таким чином, посилання відповідача на те, що за час шлюбу позивач не працював та не отримував доходів, не може бути підставою для визнання спірного майна її особистою приватною власністю.

Крім того, наведене відповідачем обставини нічим не підтверджені. Враховуючи, що в даному випадку тягар доказування покладено саме на особу, яка спростовує презумпцію спільності майна, ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів на підтвердження викладеного.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України письмові пояснення сторони не є доказами.

Таким чином, враховуючи, що стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності майна, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 948,00 грн судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією.

Позивачем, також, було сплачено 420,40 грн судового збору за звернення до суду із заявою про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою суду від 18 лютого 2020 року, та 63,06 грн судового збору за видачу в електронному вигляді копії технічного запису судового засідання.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя задоволити повністю.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1431 грн 46 коп сплаченого нею судового збору.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18 лютого 2020 року у виді накладення арешту на квартиру, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк