Справа №491/1129/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого у справі судді Желяскова О.О.,

за участю: секретаря судового садіння Гула О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 29 травня 2004 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Їхній шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17. Від вказаного шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В неї та відповідача даний шлюб перший.

Як зазначає в позовній заяві позивачка, що вона прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що тривалий час між нею та чоловіком погіршувалися взаємовідносини. Між ними повністю відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні стосунки. На ґрунті цього виникають сварки та непорозуміння, які погано впливають на стан її здоров`я, та на виховання дітей.

Згідно позовної заяви позивачка близько двох років тому мала вже наміри розірвати шлюб, подала позовну заяву до відповідного суду, але між ними відбулося примирення. Вона сподівалася, що поведінка чоловіка зміниться на краще, але цього не сталося.

На думку позивачки, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, то при вказаних обставинах прийняла рішення щодо його розірвання, дане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе.

Вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей мотивовані тим, що їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в даний час проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Батько дітей згідно діючого законодавства зобов`язаний постійно їх утримувати.

Відповідач працює старшим черговим Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області, має стабільний дохід, відповідно, має матеріальну можливість щомісяця утримувати дітей. Крім того, розмір даних аліментів має бути необхідним та достатнім для їх повноцінного розвитку.

Як зазначає позивачка, що відповідач надавав їй певну суму коштів на утримання сина та доньки, але має наміри та бажання розірвати даний шлюб, та відповідно визначитися із точною сумою аліментів, котрі відповідач зобов`язаний буде, як батько даних дітей, сплачувати щомісяця на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 , за які їй потрібно купувати необхідні для життєдіяльності дітей речі, такі як одяг, продукти харчування та інше.

Позивачка вважає, що погіршення між нею та відповідачем шлюбних відносин не звільняє ОСОБА_2 , як батька дітей, від обов`язку по належному їх утриманню. Зокрема, безпосередньо сам батько, він же відповідач ОСОБА_2 несе особисту відповідальність за їхніх неповнолітніх дітей, в тому числі і за їх матеріальне забезпечення та добробут.

Тому, в даному випадку позивачка претендує на стягнення з відповідача аліментів у розмірі 50% його заробітку (доходу), та вважає, що такий розмір аліментів цілком співмірним та обґрунтованим, та враховуючи ту обставину, що син ОСОБА_6 є малолітньою дитиною, він потребує значних витрат, так як за станом здоров`я не може відвідувати дитячий садочок та у ситуації, яка склалася йому необхідний сторонній нагляд. Так як вона працює, то дану роботу буде виконувати інша особа, що потягне за собою сплату знову ж таки чималих коштів за роботу по догляду за сином.

З урахуванням наведених вище обставин позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині:

- винести рішення, котрим розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , котрий зареєстровано 29 травня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17;

- після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_7 »;

- стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на її користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з дня пред`явлення позову;

- витрати, понесені нею в зв`язку зі зверненням до суду залишити за нею.

Ухвалою від 13 січня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників (а.с.24-25).

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.

Відповідно до супровідного листа (а.с.22), що міститься в матеріалах справи 13 січня 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/1129/20/209/2021 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами, вказане вище відправлення було отримано відповідачем, що підтверджується «Повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення» (а.с.31).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався.

У судове засідання 08 квітня 2021 року сторони по справі не з`явилися.

При цьому, 23 грудня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву (а.с.15), в якій просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 подав 08 квітня 2021 року через канцелярію суду письмову заяві (а.с.41), в якій просить справу розглядати без його участі, та зазначив, що позовні вимоги позивачки визнає частково, а саме просить в частині розірвання шлюбу відмовити позивачу. Вимогу позивача про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі та не заперечує проти її задоволення.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв та клопотань в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу.

При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Позивачкою у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка міста Ананьїв Одеської області, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20 липня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5).

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Троїцьке, Любашівського району, Одеської області, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 07 серпня 1998 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.8-10), та довідкою про реєстрацію місця проживання особи Ананьївської міської ради від 11 січня 2021 року №12 (а.с.23).

Судом встановлено, що сторони 29 травня 2004 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, про що було складено відповідний актовий запис №17, що підтверджується повторно виданого 22 грудня 2020 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.7).

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

З позовної заяви вбачається, що тривалий час між позивачкою та чоловіком погіршувалися взаємовідносини. Між ними повністю відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні стосунки. На ґрунті цього виникають сварки та непорозуміння, які погано впливають на стан її здоров`я, та на виховання дітей.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не має.

Суд, також бере до уваги заяву позивачки від 23 грудня 2020 року, в якій вона просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. А також суд враховує заяву відповідача, яка надійшла на адресу суду 08 квітня 2021 року (а.с.41), в якій він просить в вимозі позивачки про розірвання шлюбу відмовити.

Проте, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Другою вимогою заявленою в прохальній частині позовної заяви є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільних дітей, а саме:

- дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 31 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.12);

- сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 06 квітня 2017 року суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.11).

Крім того, відповідно до довідки Ананьївської міської ради від 23 грудня 2020 року №4242 позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу її сім`ї входять: чоловік ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

З позовної заяви вбачається, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в даний час проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Зазначене вище підтверджується довідкою Ананьївської міської ради від 23 грудня 2020 року №4243 позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , та на її утриманні знаходяться діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Крім того, з позовної заяви вбачається, що відповідач надавав позивачці певну суму коштів на утримання сина та доньки, але маючи наміри та бажання розірвати даний шлюб, та відповідно визначитися із точною сумою аліментів, котрі відповідач зобов`язаний буде, як батько даних дітей, сплачувати щомісяця на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 , за які їй потрібно купувати необхідні для життєдіяльності дітей речі, такі як одяг, продукти харчування та інше.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини.

У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З приписів частини 2 статті 182 СК України вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на її користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), що складає Ѕ частину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з дня пред`явлення позову.

При цьому, в заяві від 08 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.41).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає за доцільне призначити до стягнення з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), що складає Ѕ частину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з дня пред`явлення позову 23 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 23 грудня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи те, що позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 840,80 грн., та беручи до уваги, що в прохальній частині позивачка ОСОБА_1 просить залишити за нею судові витрати, суд вважає за можливе залишити за позивачкою судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с.Троїцьке, Любашівського району, Одеської області, та зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 07 серпня 1998 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою міста Ананьїв Одеської області, та зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 липня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , який зареєстрований 29 травня 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17, - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_7 ».

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Троїцьке, Любашівського району, Одеської області, та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 07 серпня 1998 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Ананьїв Одеської області, та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 20 липня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , аліменти утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з дня пред`явлення позову 23 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Троїцьке, Любашівського району, Одеської області, та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 07 серпня 1998 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , в прибуток держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, за вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В частині стягнення аліментів рішення підлягає негайному виконанню, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про сторін у справі:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ;
Відповідач:ОСОБА_2 , ареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Суддя: О.О. Желясков

Рішення набуло законної сили «____» __________________20__ року.