Справа № 644/5072/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря - Трач М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його бабці ОСОБА_3 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна бабця ОСОБА_3 . ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , в якій вони постійно проживали та були зареєстровані.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на Ѕ частину зазначеної квартири. Заповіту померла не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 в рівних частках є її донька ОСОБА_2 , відповідач по справі, чоловік ОСОБА_4 та позивач за правом представлення, оскільки батько позивача та син спадкодавця ОСОБА_5 , помер до відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батька позивача.

Позивач не подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у шести місячний термін з часу відкриття спадщини, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 переконала його, що після смерті ОСОБА_3 спадкового майна немає, так як ОСОБА_3 ще за життя уклала з нею та її чоловіком договір довічного утримання та догляду. На підтвердження своїх доводів відповідач ОСОБА_2 надала йому копію вказаного договору та копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за нею та її чоловіком.

В травні 2020 року позивач дізнався, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року договір довічного утримання, укладений 21 грудня 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , з однієї сторони та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , з другої сторони - розірваний.

Після того, як позивач дізнався про зазначене рішення суду, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , але заяву у нього не прийняли, у зв`язку із пропуском строку для її подання. Постановою Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 11 червня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус рекомендував йому звернутися до суду з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Від представника відповідача адвоката Скляр М.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію представник відповідача мотивує тим, що твердження позивача про те, що відповідач переконувала його у відсутності спадкового майна, не відповідає дійсності, є надуманим приводом для виправдання несвоєчасного звернення до нотаріуса. Позивач та відповідач не спілкуються протягом тривалого часу, жодних особистих контактів не підтримують. Будь-якого обговорення щодо складу спадщини між сторонами спору ніколи не відбувалося.

Дійсно, з 2014 р. до 2016 р. квартира спадкодавця перебувала у власності, відповідача та її чоловіка. Однак договір довічного утримання розірваний 4 роки тому на підставі рішення суду за позовом спадкодавця ОСОБА_3 та її чоловіка до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Спадкодавець ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 не внесли до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про розірвання договору довічного утримання та догляду і про себе, як власників квартири. Позивач ОСОБА_1 проживав на тій самій вулиці, що й спадкодавець. Він мав можливість протягом 3 років - з 2016 року до 2019 року спілкуватися із спадкодавцем та безпосередньо у неї з`ясувати належність її квартири. Позивач знав про смерть спадкодавця. Позивачем не доведено поважності причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини. Між тим у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не може бути визнана поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини - необізнаність особи про наявність спадкового майна.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити з підстав зазначених в обґрунтування позову.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав зазначених у відзиві на позов та додатково зазначила, що ні за життя спадкодавця ні після її смерті жодних розмов з позивачем або його матір`ю з приводу належності квартири АДРЕСА_1 не було, так як стосунків сторони не підтримують і між собою не спілкуються.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовну вимогу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 червня 2020 року серії НОМЕР_1 виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_4 , за життя, на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Позивач відповідно до ст. 1266 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за правом представлення, оскільки його батько - син спадкодавця ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до відкриття спадщини після ОСОБА_3

11 червня 2020 року позивач звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день смерті була зареєстрована та фактично проживала за адресою відмінною від адреси місця реєстрації та проживання позивача.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської нотаріальної контори Т. Козелько від 11 червня 2020 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що він у встановлений законом строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини та не був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою на час її смерті.

Згідно інформації наданої Четвертою Харківською нотаріальною конторою від 17.12.2020 року, із заявою про прийняття спадщини, 16 квітня 2019 року звернулася дочка померлої ОСОБА_3 ОСОБА_2 , відповідач по справі.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, необізнаність про наявність спадкового майна тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19).

Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини ним було пропущено з поважних причин, оскільки після смерті ОСОБА_3 відповідач переконала його, що спадкове майно відсутнє, квартира АДРЕСА_1 належить їй на підставі договору довічного утримання та догляду. Про розірвання вказаного договору довідався лише у травні 2020 року та в червні цього року звернувся до нотаріуса із відповідною заявою.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Наведені ОСОБА_1 причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які б надавали підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад встановлений законом шестимісячний строк то позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 08.04.2021 р.

Суддя: А. К. Сітало