Справа № 2-2228/08
15 травня 2008 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
за участі секретаря судового засідання - Мангул О.П., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, виконкому Одеської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - КП "ОМБТІ та РОН", Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів, ЖКС "Хмельницький", про визнання права власності, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_2 з позовом до Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання за нею права власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який відповідно до технічного паспорту складається з кухні 1-1 площею 9,7 кв.м, житлових кімнат 1-2, 1-3 площами 19 кв.м. та 13,2 кв.м. відповідно, коридору 1-4 площею 7,1 кв.м., санвузлу 1-5 площею 5,7 кв.м., сараю під літ. «Б», літньої кухні під літ. «В» та вбиральні під літ.«Д».
У судовому засіданні позивачка пояснила, що з 1983 р. мешкає в цьому будинку, сплачує за квартиру та за комунальні послуги, але не може оформити право власності на нього, оскільки він був списаний з балансу житлового фонду місцевої ради Іллічівського району м. Одеси. На квартирному обліку вона не стоїть, іншого житла немає. З нею проживають її діти - ОСОБА_3 , 1974 р.н., яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду та ОСОБА_4 , 1985 р.н. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 325, 331 Цивільного кодексу України та ін.
Від представника відповідача - Одеської міської ради, надійшли заперечення, в яких представник відповідача посилався на те, що позивачка без дозволу та узгодження з відповідними органами побудувала будинок АДРЕСА_1 , тим самим порушила норми ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій», ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» та «Правила забудови м. Одеси», затверджені рішенням Одеської міської ради № 1716-XXIV від 26.09.2003 р.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою представників відповідачів та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню виходячи з наступного.
У судовому засіданні було встановлено, що позивачка ОСОБА_2 згідно довідки Ф-1 № 473 від 03.04.06, 15 лютого 1984 р. була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16). Разом з нею мешкають та зареєстровані її діти - ОСОБА_3 з 1991 р., та ОСОБА_4 з 2001 р. відповідно.
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів ЖЕО Іллічівського району від 23.11.83р. № 1319 «Про прийняття на баланс місцевих рад будинку по АДРЕСА_1 », вироку суду від 18 жовтня 1983р. (справа № 1-562) по справі відносно незаконно побудованого будинку за адресою АДРЕСА_1 , будинок був конфіскований у позивачки. Згідно зазначеного рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів, будинок по АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_2 , був прийнятий на баланс Іллічівської районної ради народних депутатів та зобов`язано ЖЕО Іллічівського району укласти договір найму з позивачкою ОСОБА_2 і видати їй ордер на склад сім`ї в дві особи (а.с.9).
Таким чином, будинок АДРЕСА_1 внаслідок конфіскації перейшов у власність держави, тим самим втратив статус самочинного майна. Такий висновок суду ґрунтується на системному аналізі законодавства, яке було чинне на момент прийняття розпорядження, зокрема ст. 105 ЦК УРСР, положення Постанови Пленуму Верховного суду УРСР «Про практику застосування судами Української РСР ст. 105 ЦК УРСР».
Рішенням Іллічівської районної ради народних депутатів третьої сесії 21 скликання від 26 вересня 1990 року були визначенні межи житлового масиву Сахарний у межах таких вулиць, як: Бр.Ачканових, Поштова, 1-ий Деревообробний провулок, Танкістів, Хімічна, Промислова ; дозволено виконкому Іллічівської райради народних депутатів вирішити питання визнання права власності у кожному випадку за громадянами житлового масиву на самочинно побудовані житлові будинки в індивідуальному порядку, за умови відсутності у них домоволодінь на праві особистої власності і здачі житлової площі, займаної в будинках місцевих Рад; Виконкому Іллічівської районної Ради народних депутатів було вказано вирішити питання про нумерацію житлового масиву Сахарний; Виконкому Іллічівської районної Ради народних депутатів, разом з ОМБТІ оперативно вирішити питання по виконанню замовлень громадян житлового масиву по виготовленню технічної документації на правову реєстрацію індивідуальних житлових будинків і т.д.

Згідно з розпорядженням Іллічівської районної адміністрації за № 1181 від 26.12.1997р. «Про списання з балансу жилого фонду місцевих рад Іллічівського району, що належать громадянам на праві особистої власності», спірний будинок був списаний з балансу жилого фонду місцевих рад Іллічівського району (а.с.7). та знаходиться у фактичному користуванні сім`ї позивачки.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Посилання представника відповідача ОМР на порушення ОСОБА_2 ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій» прийнятого 20.04.2000 року (набрав чинності 02.06.2000р.), ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» введеного в дію Постановою ВР № 2781-XII від 16.11.92, положень «Правил забудови м. Одеси», затверджених рішенням Одеської міської ради за № 1716-ХХІV від 26.09.2003 р. «Про затвердження нової редакції «Правил забудови м. Одеси», Державних Будівельних норм України ДБН А.3.1.-3.94., затверджених Наказом Держкоммістобудування України за № 45 від 05.10.1994р., введених в дію з 01.01.1995 р. - суд оцінює критично з огляду на те, що домоволодіння по АДРЕСА_1 було самочинно побудоване до набрання чинності зазначених нормативних актів, які враховуючи положення ст. 5 ЦК України, не можуть регулювати спірні правовідносини.

Посилання представника відповідача на те, що при будівництві позивачкою були порушені положення «Правил забудови м. Одеси», затверджених рішенням Одеської міської ради за № 1716-ХХІV від 26.09.2003 р. «Про затвердження нової редакції «Правил забудови м. Одеси» є необґрунтованим також через те, що відповідно до п. 1.4. «Правил забудови м. Одеси» вони не регулюють порядок проведення індивідуальної житлової забудови.

Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів ЖЕО Іллічівського району від 23.11.83р. № 1319 «Про прийняття на баланс місцевих рад будинку по АДРЕСА_1 » та вироку суду від 18 жовтня 1983р. (справа № 1-562) по справі відносно незаконно побудованого будинку за адресою АДРЕСА_1 , будинок був конфіскований у позивачки та прийнятий на баланс Іллічівської районної ради народних депутатів. В результаті чого, між ЖЕО Іллічівського району та позивачкою ОСОБА_2 був укладений договір найму, виданий їй ордер на сім`ю у складі двох осіб, тобто спірні правовідносини трансформувались у відносини найму жилого приміщення, які в подальшому були припинені, на підставі розпорядження Іллічівської районної адміністрації № 1181 від 26.12.1997 р. «Про списання з балансу жилого фонду місцевих рад Іллічівського району, що належать громадянам на праві особистої власності». Таким чином, розпорядженням Іллічівської районної адміністрації № 1181 від 26.12.1997р. «Про списання з балансу жилого фонду місцевих рад Іллічівського району, що належать громадянам на праві особистої власності» підтверджується, що спірний будинок переданий у приватну власність позивачці, за її заявою.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу УРСР єдиною підставою для заселення громадян в житлове приміщення є житловий ордер, а згідно зі ст. 50 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення, яке надається громадянам для проживання, повинно відповідати встановленим санітарним та технічним нормам. Проаналізувавши норми цих статей суд вважає логічним та обґрунтованим зробити висновок про те, що спірний будинок, який був конфіскований у ОСОБА_2 та на який укладено договір найму, відповідав встановленим санітарним та технічним нормам, інакше він би був знесений, відповідно до положень ст. 105 ЦК УРСР, а не прийнятий на баланс відповідної ради. Отже, відмова у вчиненні дій щодо легалізації будинку відповідачами на підставі невідповідності встановленим технічним нормам є безпідставною.

Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного проживання.

Здійснивши будівництво позивачка права інших осіб не порушила. Відповідно до заяв суміжних землекористувачів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 09.12.2005 р. вони не мають претензій до ОСОБА_2 щодо вводу в експлуатацію спірного будинку.

При цьому судом враховується, що позивачка з 15 лютого 1984 р. прописана (зареєстрована) у спірному будинку, що при дозвільній системі прописки за радянських часів підтверджує висновок суду про введення в цивільний обіг колишнього об`єкту самочинного будівництва. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Надаючи позивачці судовий захист та задовольняючи позов, суд керується ст. 3 Конституції України, згідно з якою, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціально ю цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов`язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Задовольняючи даний позов, суд також виходить з того, що відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Задоволення даного позову, крім відповідності вищенаведеним нормам діючого цивільного законодавства узгоджується з його зальними засадами, зокрема неприпустимістю позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливістю, добросовісністю та розумністю (ст. 3 ЦК України).

Суд враховує, що позивачка є опікуном дитини інваліда, не має іншого житла, через свій вік та стан є особою, яка потребує соціального захисту, а тому судова процедура є єдиним шляхом вирішення виниклого спору та захисту її конституційного права на житло, а також прав та законних інтересів її дітей.

За наведених обставин суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна. Згідно з ч. 6 ст. 12 зазначеного Закону порядок ведення Державного реєстру прав встановлюється Кабінетом Міністрів України. у ч.5 Прикінцевих Положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" вказано, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" від 7.02.2007 року встановлено, що з метою належного забезпечення захисту права власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб до запровадження єдиної системи державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно, відповідно до затвердженого цим наказом Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні та спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав (п.1.1.). У відповідності із п. 1.4 Тимчасового положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Керуючись ст.ст. 44, 47 Конституції України, 50, 58 ЖК УРСР, ст.ст. 217, 224-225 ЦПК України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Одеської міської ради, виконкому Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів, ЖКС "Хмельницький" за участю третьої особи - КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на будинок АДРЕСА_1 , який складається з кухні 1-1 площею 9,7 кв.м, житлових кімнат 1-2, 1-3 площами 19 кв.м. та 13,2 кв.м. відповідно, коридору 1-4 площею 7,1 кв.м., санвузлу 1-5 площею 5,7 кв.м., сараю під літ. «Б», літньої кухні під літ. «В» та вбиральні під літ.«Д».

Встановити порядок виконання рішення згідно з яким у разі набрання ним законної сили воно є підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , який складається з кухні 1-1 площею 9,7 кв.м, житлових кімнат 1-2, 1-3 площами 19 кв.м. та 13,2 кв.м. відповідно, коридору 1-4 площею 7,1 кв.м., санвузлу 1-5 площею 5,7 кв.м., сараю під літ. «Б», літньої кухні під літ. «В» та вбиральні під літ.«Д».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.І. ДРІШЛЮК