У Х В А Л А

Справа № 932/14579/13-ц

Провадження № 8/932/17/20

05 квітня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.,

за участі секретаря судового засідання Скопи Н.О.,

представника заявника Яцишина О.Й.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації, за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 200/14579/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації.

19.08.2019 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 19.08.2019 року заяву було передано у провадження судді Женеску Е.В.

У зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2020 року заяву передано у провадження судді Сліщенка Ю.Г.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року заяву передано у моє провадження 26.02.2021 року без матеріалів цивільної справи.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації передано у моє провадження 02.03.2021 року.

За заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року ухвалою суду від 02.03.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін на 05.04.2021 року.

Заяву про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року за нововиявленими обставинами відповідач обґрунтовує наступним. Підставою для прийняття судом рішення від 13.01.2014 року про задоволення позову ОСОБА_1 став висновок про невідповідність підпису у заповіді підпису заповідача. Ця невідповідність установлена висновком почеркознавчої експертизи № 1819-08 від 31.10.2008 року, який складений Дніпропетровським НДІСЕ у межах іншої справи - № 2-992/08. Отже, і на момент ухвалення рішення суду від 13.01.2014 року, і на момент постановлення ухвали суду від 30.05.2018 року, існував доказ, який вказував на юридичну невизначеність у належності підпису у заповіті заповідачу. Відхиляючи його заяву про перегляд рішення суду від 13.01.2014 року за нововиявленими обставинами, суд у своїй ухвалі від 30.05.2018 року зазначив, що наданий комісійний висновок експертного почеркознавчого дослідження Харківського НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса за № 9495/21869 від 10.11.2017 року виконано у межах кримінального провадження № 0002401. У цьому висновку, у категоричній формі, стверджується, що підпис у заповіті належить заповідачу. Об`єктивність цього доказу викликає сумнів, оскільки висновок складений на замовлення його адвоката, а також тому, що письмові докази існування кримінального провадження № 0002401, суду не надані. Цей висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки він надавав відповідні докази існування кримінального провадження та надання йому у ньому статусу потерпілого.

Підставою для подання цієї заяви є наявність доказів правомірності оскарженого заповіту. Так, 01.08.2019 року його представник ознайомився з матеріалами кримінального провадження № 0002401, що відкрито за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, де він має статус потерпілого. З матеріалів справи він дізнався, що постановою слідчого від 14.03.2019 року у кримінальному провадженні призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса. На вирішення експертам постановлено таке питання: «Чи виконано підпис на заповіті, посвідченому нотаріусом Сьомої державної контори від 13.02.1985 року від імені ОСОБА_5 , особистом ОСОБА_5 або іншою особою?».

На підставі вказаної постанови слідчого 07.06.2019 року складено висновок за № 6459, згідно із яким підписи у заповітах (обох примірниках) виконано ОСОБА_5 .

Зазначає, що рішення судом ухвалено у відсутність доказів його належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Через це, він не мав можливості подати суду клопотання про допит експерта у судовому засіданні, чим порушено його процесуальні права.

За вказаних обставин, звернувся до суду з цією заявою про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Яцишин О.Й. заяву підтримав та прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні її тексту. Додатково через канцелярію суду надав копії письмових доказів, прохаючи суд встановити додатковий строк на їх подання, а також витребувати з СВ ДРУП ГУ НП у Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження № 0002401. В обґрунтування потреби витребування доказів посилався на те, що на цей час кримінальне провадження закрито, тому витребування матеріалів від слідчого відділу не становитиме втручання у діяльність слідчого. Матеріали кримінального провадження містять оригінал висновку почеркознавчої експертизи. Зазначив, що кримінальне провадження було порушено за ст. 190 КК України, однак у подальшому було перекваліфіковано на ст. 384 КК України.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та вважав її проявом зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, а метою її подання, на його думку, є ухилення від виконання остаточного судового рішення, що набрало законної сили. Пояснив, що рішення суду по суті позовних вимог переглядалось у апеляційному та касаційному порядку, однак залишено без змін. Відповідач, не бажаючи його виконувати, подав у серпні 2017 року заяву про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою суду від 30.05.2018 року у задоволенні його заяви відмовлено. Це судове рішення також залишено без змін апеляційним судом. Усі посилання відповідача на підстави для перегляду ухвали суду від 30.05.2018 року є необґрунтованими, через те, що кримінальне провадження № 00002401 не існує, про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 384 КК України нікому не повідомлено. Вважав, що ті докази, на які посилається у заяві про перегляд ухвали суду від 30.05.2018 року відповідач, не є нововиявленими обставинами, оскільки не існували на момент постановлення судового акту. Докази відповідача є нікчемними ще й тому, що жоден кваліфікований нотаріус не міг би посвідчити заповіт, позбавивши дружину заповідача обов`язкової частки на спадщину. Підробку заповіту встановлено не тільки в результаті експертного дослідження, але й при перевірці нотаріальних реєстрів, у яких виявлено низку суперечностей.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву про перегляд ухвали суду за нововиявленими обставинами та надані сторонами копії письмових доказів, суд приходить до висновку про залишення її без задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, встановлено факт належності домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ; визнано недійсним заповіт, складений 13 лютого 1985 року від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4-292; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 04 жовтня 2001 року за реєстровим № 3-4419; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн. та Ѕ частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а всього стягнуто грошові кошти у сумі 823455,50 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Додатковим рішенням від 11.04.2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2014 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року відмовлено ОСОБА_2 в перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.09.2014 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.01.2019 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року залишено без змін.

Нормою ст. 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 429 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.05.2020 року по справі № 800/98/17 зазначено, що закінченням розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття рішення щодо частини позовних вимог, ухвалення додаткового судового рішення та вирішення вимог апеляційної й касаційної скарг. Ухвала суду про залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду в загальному порядку, після усунення підстав, за яких заява була залишена без розгляду, тому не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, і, відповідно, не може бути переглянута за нововиявленими або виключними обставинами. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в цій справі (провадження № 11-1197заі19).

А згідно з висновком Верховного Суду по справі № 754/10422/16-к (постанова від 23.02.2021 року), не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами виявлення після ухвалення такого рішення доказів, які підтверджують або спростовують факти, досліджені судом. Нові докази можуть слугувати підставою для перевірки судового рішення в апеляційному порядку, але не у зв`язку з нововиявленими або виключними обставинами. Окрім того, новий висновок експертизи не є нововиявленою обставиною, оскільки ґрунтується на досліджених письмових доказах, що були наявні в матеріалах справи, а тому були відомі суду на час вирішення справи.

У справі "Желтяков проти України" (Заява № 4994/04) ЄСПЛ наголошує, що рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, переглядається у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження. Така процедура сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії", N 69529/01, п.п.27- 28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" N 2, N 19960/04, п. 46). Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії").

Судом встановлено, що 08.06.2015 року за заявою ОСОБА_2 та на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2015 року, СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 0002401, за фактом надання завідомо неправдивого висновку, тобто за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_2 визнаний потерпілим, на що вказує пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки, як потерпілого.

Постановою слідчої СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області Шилової-Іванової О.В. від 14.03.2019 року у кримінальному провадженні призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення якої поставлено питання про належність підпису у заповіті від 13.02.1985 року, заповідачу ОСОБА_5

07.06.2019 року експертами Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, за результатами дослідження двох примірників заповіту ОСОБА_5 , складено висновок про те, що підписи у них виконані заповідачем ОСОБА_5 .

Постановою слідчої СВ ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області Шилової-Іванової О.В. від 23.09.2019 року кримінальне провадження № 0002401 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Висновок Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса складено 07.06.2019 року, тобто після постановлення ухвали суду від 30.05.2018 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 13.01.2014 року. Отже, на момент постановлення вказаного судового акту, цього доказу не існувало, і його не можна розцінювати як доказ, що доводить нововиявлену обставину у вигляді неправдивого висновку експерта, покладеного в обґрунтування судового рішення.

Законодавцем відмежовано таку підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, що призвів до ухвалення незаконного рішення у даній справі, від такої підстави, як істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Розмежування таких підстав не є випадковим, оскільки сторона, що не згодна з остаточним судовим рішенням, може неодноразово вдаватись до спроб штучного створення доказів у вигляді експертних висновків протилежного змісту тому висновку, що міститься в матеріалах справи, однак такий висновок, згідно з вимогами ч. 2 ст. 89 ЦПК України, не матиме для суду заздалегідь встановленої сили та не вважатиметься нововиявленою обставиною, оскільки предметом експертного дослідження, є той письмовий доказ, що раніше вже досліджувався і судом, і експертом. Перегляд за нововиявленими обставинами остаточного судового рішення можливий виключно у разі доведеності факту надання завідомо неправильного висновку експерта у спосіб, встановлений чинним законодавством, тобто, шляхом надання доказів притягнення експерта до кримінальної відповідальності або звільнення від кримінальної відповідальності.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII). В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» № 32053/13). Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд. Здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Безвідносно до відсутності у даній справі нововиявлених обставин у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року, не може бути переглянута за нововиявленими обставинами, оскільки не є остаточним судовим рішенням у справі. Таким рішенням є рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року, яке залишено без змін після його перегляду в апеляційному та касаційному порядку.

Оскільки відсутні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і сам предмет перегляду, через те, що ухвала суду від 30.05.2018 року, остаточним судовим рішенням не є, у задоволенні заяви відповідача слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 352-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 09.04.2021 року.

Суддя В.В. Куцевол