КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/2188/20 головуючий у суді І інстанції: Бабко В.В.
провадження №22-ц/824/5128/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 09.06.2016 року у розмірі 80737,03грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 59000,00грн, 17416,22грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 0,00грн - заборгованість за пенею та комісією; а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500грн - штраф (фіксована частина); 3820,81грн - штраф (процентна складова) та стягнути витрати по судового збору.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09.06.2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 59000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим, станом на 15.01.2020 виникла заборгованість у розмірі 80737,03грн, у зв`язку з чим, позивач просить задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним чи нікчемним. Крім того вказує, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором (який є дійсним та неоспореним стороною) може становити економічну небезпеку для країни. Звертає увагу суду на те, що дії з користування відповідачем кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Зазначає, що розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом простроченого кредиту. Вказує на те, що відповідач відзиву на позов не подавав та жодним чином не спростував доводи позивача.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.06.2016 року, як це передбачено статтями 75 - 79, 81 ЦПК України. А саме: не надано розрахунку заборгованості з 2016 року. В розрахунку заборгованості з 2018 року по 2020 рік, значиться заборгованість станом на 2018 рік, яку суд не може перевірити

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаного нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З позовної заяви встановлено, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 09.06.2016 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 59000,00грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Відповідно до Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт АТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки. Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві. Після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Згідно копії Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приват Банку ОСОБА_1 підписав її 09.06.2016 року. При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Встановлено, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 , а також не міститься інформації, яку картку отримано відповідачем.

Анкета-заява від 09.06.2016 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про умови кредитування. У Анкеті-заяві відсутні відомості яку кредитну картку відповідач отримав, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім`я відповідача та дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта.

Відповідно до довідки між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про підписання кредитного договору №б/у (дата підписання кредитного договору відсутня в довідці) за яким було надано кредитні картки, дата відкриття: 17.04.2018 року та 30.05.2018 року.

З розрахунку розрахунок заборгованості відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок, а також відсутня інформація про перерахування кредитних коштів 09.06.2016 року на картку чи на рахунок відповідача. Крім того, розрахунок заборгованостіне оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року.Отже, зазначений розрахунок не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами.

Згідно виписки про рух коштів по рахункам ОСОБА_1 не встановлено користування кредитними коштами відповідачем з 2016 року.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Крім того, у матеріалах справи відсутні розрахунки з 2016 року, які б мали підтвердити рух грошових коштів та наявність або відсутність заборгованості. Також, відсутні докази про те, яку карту видано відповідачу за якою можна було б встановити, які відсотки повинні були нараховуватись відповідачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним чи нікчемним, а також, що відповідач відзиву на позов не подавав та жодним чином не спростував доводи позивача, не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підтверджують отримання коштів відповідачем починаючи з 2016 року та наступних роках, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії з користування відповідачем кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем до суду першої інстанції не надано первинних фінансових документів за 2016 року з яким можливо було встановити факт отримання коштів та розміри отриманих коштів для можливості спростування або визнання розміру заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором (який є дійсним та неоспореним стороною) може становити економічну небезпеку для країни, а також, що розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом простроченого кредиту, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Крім того, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду повторно, з новими обґрунтуваннями та підставами позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «06» квітня 2021 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко Д.Р. Гаращенко