Постанова

Іменем України

05 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 2-3619-2007

провадження № 61-22862св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2019 року в складі судді Фролової Н. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Кішкіної І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій неправомірними та скасування постанов державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Добропільський ВДВС).

Скаргу мотивував тим, що на виконанні в Добропільському ВДВС знаходиться виконавчий лист № 2-3619/207, виданий на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду від 02 жовтня 2007 року, за яким з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу).

08 січня 2019 року він отримав постанову державного виконавця від 26 грудня 2018 року про накладення штрафу, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників, довідку-розрахунок.

Зазначає, що аналогічні постанови вже виносились Добропільським ВДВС у березні 2018 року, проте рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області були визнані неправомірними та скасовані. Обставини, наведені у мотивувальній частині цього рішення, на час прийняття оскаржуваних постанов не змінились, а тому вони є неправомірними.

При цьому, довідка-розрахунок заборгованості, яка стала підставою для винесення оскаржуваних постанов від 26 грудня 2018 року, була складена 27 грудня 2018 року. Крім того, здійснений в ній розрахунок не відповідає визначеному судом розміру аліментів, оскільки згідно його розрахунків та дійсного доходу встановлена виконавцем заборгованість явно завищена. При здійсненні розрахунку державний виконавець врахував лише одну квитанцію за 2018 рік.

Встановлене обмеження у праві виїзду за кордон позбавляє його можливості виконувати свої обов`язки заступника голови з правових питань ГО «Рада старійшин Добропільщини» через неможливість участі в семінарах, тренінгах, форумах та обговореннях ситуації на Донбасі, що проходять у Європі та Північній Америці.

Крім того, у нього на утриманні перебуває дружина, малолітня дитина та батьки пенсіонери, у зв`язку з чим накладення штрафу суттєво погіршує матеріальне становище всієї родини.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними та скасувати вищевказані постанови, визнати недійсною довідку-розрахунок Добропільського ВДВС від 27 грудня 2018 року, зобов`язати Добропільський ВДВС вилучити відомості щодо нього з Єдиного реєстру боржників та в подальшому своєчасно ознайомлювати його з довідкою-розрахунком, проводити регулярне звірення сплати по аліментам, повідомляти про намір винесення обмежуючих постанов у разі виявлення заборгованості та наявності відповідних підстав з наданням строку для оскарження заборгованості.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскаржувані постанови державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості ОСОБА_1 визначено відповідно до положень частини другої статті 195 СК України.

Заявником не надано доказів сплати заборгованості по аліментам та того, що документи, які б підтверджували таку сплату, надавалися до виконавчої служби. Надані до суду заявником копії квитанцій про перекази на ім`я ОСОБА_2 не підтверджують, що ці кошти перераховувалися заявником. Крім того, зазначені в квитанціях суми значно менші від гарантованого мінімального розміру аліментів, визначеного частиною другою статті 182 СК України. Зміна законодавства в частині мінімального розміру аліментів з 30 % до 50% не давала підстав державному виконавцю проводити розрахунок заборгованості із зміненої процентної ставки, оскільки судом не ухвалювалося відповідне рішення. У довідці-розрахунку зазначено, що розрахунок заборгованості зроблено станом на 26 грудня 2018 року, а для відправлення сторонам її було зареєстровано 27 грудня 2018 року

Посилання заявника на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України порушує його права, судом було відхилено, оскільки заявник має і обов`язки по утриманню неповнолітньої дитини, які повинні виконуватися у відповідності до вимог діючого законодавства.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 23 серпня 2018 року були скасовані аналогічні постанови державного виконавця про обмеження у правах заявника з інших підстав, а саме, із-за відсутності доказів на заперечення доводів заяви, а тому вказане рішення не є преюдиційним у цій справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець провів розрахунок заборгованості заявника зі сплати аліментів на підставі неналежного доказу - довідки, яка датована раніше, ніж була складена. Крім того, здійснений у ній розрахунок не відповідає визначеному судом розміру аліментів, оскільки вказана довідка не відображає усіх платежів, що були здійснені боржником.

Державний виконавець провів розрахунок заборгованості по аліментам на підставі Сімейного кодексу України у редакції 2017 року, а не у редакції, яка була чинною на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Надані до суду заявником копії квитанцій про перекази на ім`я ОСОБА_2 є належними доказами погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Встановлене обмеження у праві виїзду за кордон позбавляє ОСОБА_1 можливості виконувати свої обов`язки заступника голови з правових питань ГО «Рада старійшин Добропільщини» через неможливість участі в семінарах, тренінгах, форумах та обговореннях ситуації на Донбасі, що проходять у Європі та Північній Америці.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23 грудня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

На виконанні Добропільського ВДВС перебуває виконавчий лист від 02 жовтня 2007 року, виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Згідно із довідкою-розрахунком Добропільського ВДВС вих. № 6103 від 27 грудня 2018 року станом на 26 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах складає 23 556,89 грн (а.с. 51, т.1).

Постановою Головного державного виконавця від 26 грудня 2018 року на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості із сплати аліментів, що становить 4 711,38 грн у зв`язку із наявністю заборгованості за період з 01 серпня 2013 року по 26 грудня 2018 року в сумі 23 556,89 грн, що перевищує суму відповідних платежів за один рік (а.с. 52, т. 2).

Постановами головного державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 26 грудня 2018 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно із виконавчим листом № 2-3619/2007, виданим 02 жовтня 2007 року.

Відповідно до повідомлення від 26 грудня 2018 року (а.с. 56, т.1) головний державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вніс відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, оскільки останній станом на 26 грудня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно із розрахунком від 26 грудня 2018 року за період з 01 серпня 2013 року по 26 грудня 2018 року становить 23 556,89 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Копії зазначених документів були направлені сторонам виконавчого провадження, у тому числі і боржнику, 26 грудня 2018 року, що підтверджується копією супровідних листів.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому, вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги щодо скасування накладених постановами державного виконавця обмежень заявника до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, суди дійшли висновку, що вжиття таких заходів відповідає меті створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, і можуть бути застосовані, оскільки у даному випадку наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. При цьому суди виходили із того, що оскаржувані постанови відповідають нормам національного законодавства, міжнародним договорам та верховенству права, не позбавляють боржника основного законного джерела засобу для існування, права на працю та не перешкоджають виконанню судового рішення щодо сплати аліментів, тобто є належно обґрунтованими.

Касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і відхиляє доводи, викладені в касаційній скарзі, з огляду на таке.

При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавець перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, касаційний суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суди правильно застосували.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до неправильної оцінки судами доказів щодо наявної у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів та переоцінки цих доказів, а також наданих заявником доказів, зокрема копій квитанцій про грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 як доказів погашення ним вказаної аліментної заборгованості.

Разом із тим суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При цьому суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам ОСОБА_1 , підставно вказавши, що надані до суду заявником копії квитанцій про перекази на ім`я ОСОБА_2 не підтверджують, що ці кошти перераховувалися саме заявником, а не іншою особою, оскільки не містять особу-відправника цих коштів. Крім того, зазначені в квитанціях суми значно менші від гарантованого мінімального розміру аліментів, визначеного частиною другою статті 182 СК України.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара