Справа № 559/70/21
Провадження № 2/559/552/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Свириди М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житлом та виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 права користування житлом та виселення із житлового будинку АДРЕСА_1 без права надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить даний житловий будинок АДРЕСА_1 . У належному позивачці будинку зареєстрований та проживає її колишній чоловік відповідач - ОСОБА_4 . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18.09.2017, шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. Протягом тривалого часу відповідач зловживає спиртними напоями та систематично порушує правила співжиття. Ні позивачка, ні інші члени її сім`ї не можуть вільно користуватися житлом і спокійно проживати. Будучи у нетверезому стані відповідач влаштовує скандали, сварки, обзиває всіх нецензурними словами, застосовує фізичну силу, провокує, погрожує фізичною розправою і вважає, що він має право проживати у будинку позивачки як вважає за належне, а всі інші повинні враховувати дані умовиводи. Позивачка неодноразово зверталася із відповідними заявами до органів поліції з приводу вчинення ним домашнього насильства. Так, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. На даний час у провадженні Дубенського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство. Позивачка вважає, що такі дії і поведінка відповідача порушують правила співжиття і роблять неможливим для неї та інших проживання з ним в одному будинку, а також вказують на не бажання позивача змінюватися, оскільки це постійно повторюється. Жодні раніше вжиті заходи попередження, громадського впливу і штрафи не дали позитивних результатів. Враховуючи наведене, просить позбавити ОСОБА_4 права користування житлом та виселити із житлового будинку АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивачки ОСОБА_2 пояснила, що позивачка ОСОБА_1 бажає спокійно дожити у своєму будинку, який вона успадкувала від батька. Також з позивачкою проживає її мати, яка є особою похилого віку та не може ходити, а тому постійно лежить. ОСОБА_4 систематично порушує правила спільного проживання. Повідомила, що 04 лютого 2021 року внаслідок неадекватної поведінки та зловживання алкогольними напоями, ОСОБА_4 було направлено в КЗ «Острозька психіатрична лікарня» для примусового лікування. Після лікування відповідач не зробив для себе ніяких висновків і вже 02 березня 2021 року, повернувшись з лікарні він влаштував за місцем їх спільного проживання домашнє насильство, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, представник надала заборонний припис від 20 березня 2021 року, складений відносно ОСОБА_4 . Враховуючи викладене представник просить захистити права позивачки та виселити відповідача з даного житлового приміщенням.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Повідомила, що не може знаходитися в одному приміщені з відповідачем та терпіти постійне обзивання, приниження та погрози від нього.

Відповідач в судовому засіданні повідомив, що представник позивачки говорить не правду, оскільки він не міг приїхати п`яний після лікування. Так, він згідний з тим, що житловий будинок є позивачки, однак він вклав в цей будинок зароблені ним за кордоном кошти, оскільки все життя їздив на заробітки. Все, що зроблено в будинку, вказує, що зроблено за його кошти. Позовні вимоги не визнає.

Свідок ОСОБА_5 , будучи сином сторін по справі, в судовому засіданні повідомив, що всі сварки та скандали між батьками почалися ще до розлучення батьків. Батько довгий час зловживав алкогольними напоями, а після того як він перестав їздити на заробітки ситуація погіршилася. Він почав приходити вночі додому та влаштовувати п`яні сварки, ображав та обзивав матір. Повідомив, що він хвилюється за маму, коли вона сама залишається з батьком вдома. Вважає, що за доцільне виселити батька з дому, оскільки той порушує правила спільного життя.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, свідка та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, об`єктивно та всебічно з`ясував обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 7).

Житловий будинок в АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60650048 від 22.06.2020, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 червня 2020 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 213488847 від 22.06.2020 (а.с. 8,9,10).

Згідно довідки виконавчого комітету Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області № 5 від 12 січня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї входять: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

ОСОБА_4 неодноразово, систематично притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується повідомлення Дубенського РВП від 18.11.2020 № 12015/208/01/3-2020 та постановами Дубенського міськрайонного суду (а.с. 12, 13-16).

Згідно повідомлення Дубенського РВП від 19.01.2021 № 460/208/01/3-2021, звернення ОСОБА_1 про вчинення систематичного домашнього насильства ОСОБА_4 було зареєстроване та внесено в ЄРДР № 0000762 за ч.1 ст.126 КК України (а.с. 32).

Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 109 Житлового кодексу, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності зі ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжитті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Із аналізу вказаних правових норм та досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідач підлягає виселенню із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Право позивачки підлягає захисту судом, шляхом виселення відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ч. 1 ст. 30 Конституції України, ст.ст. 12, 76, 81, 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 150 ЖК України, ст.ст. 133, 141 ЦПК України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 28.05.2003 Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт: НОМЕР_2 ) про позбавлення права користування житлом та виселення - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 права користування житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 05 квітня 2021 року.

Суддя М.В. Панчук