КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2971/19 Головуючий у 1 інстанції - Трусова Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3164/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2015 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі представник Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири від 06 лютого 1997 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 328 910, 68 грн., посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 6.12.1997 р. між ЗАТ «Фармацевтична Фірма «Дарниця» як продавцем та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як покупцями було укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори, запис у реєстрі № 3у-620 (т.1, а.с.6).

Згідно п.4 договору зазначено (дослівно): «Продаж здійснено за сорок дві тисячі сто дев`яносто шість гривень, що на момент здійснення операції складає двадцять дві тисячі двісті вісімдесят одну умовну одиницю за курсом Національного Банку України на день укладення даного договору».

Згідно умови, визначеної п.5 договору, покупець виплачує продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення даного договору. До виплати покупцями продавцю повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження. Після повного виконання покупцями зобов`язань по оплаті вартості квартири продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі.

Таким чином, сторони вказаного договору дійшли згоди стосовно усіх суттєвих його умов, зокрема щодо його предмету і ціни, а також порядку розрахунку за придбану квартиру.

За формою та змістом укладений між сторонами договір купівлі-продажу відповідає вимогам чинного на той час ЦК Української PCP (1963 p.), зокрема статтям 227, 228 цього Кодексу.

Сторони також уклали додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків за вищевказаним договором, якою було погоджено розмір щомісячної виплати виходячи з еквіваленту 107 умовних одиниць в національній валюті України за курсом Національного Банку України на момент виплати (т.2, а.с.40-41), проте рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.12.2009, яке набрало законної сили, вказана додаткова угода визнана недійсною з підстав недотримання нотаріальної форми.

06.06.2012 р. відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» ЗАТ «Фармацевтична Фірма «Дарниця» змінило свою організаційну форму і стало Приватним акціонерним товариством «Фармацевтична Фірма «Дарниця».

30.09.2016 р. між ПрAT «Фармацевтична фірма «Дарниця» (продавцем, первісним кредитором) та ТОВ "ФК "Інвест Груп" (покупцем, новим кредитором) було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори за реєстровим №3у-620, відповідно до умов якого первісний кредитор продав (відступив) новому кредитору право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.72-73).

На підставі договору від 20.03.2019 р. вищевказаний договір купівлі-продажу права вимоги розірвано, а ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» знову набуло право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу квартири відповідачі за період з лютого 1997 р. по вересень 2011 р. сплатили на користь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» грошові кошти в сумі 42196 грн., що підтверджується розрахунковими документами (т.1, а.с.102-112) і не оспорюється позивачем.

Суть даного спору полягає в тому, що позивач вважає належним виконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу сплату покупцем суми у гривні за курсом долара США до гривні на дату кожного платежу, а позиція відповідача полягає в буквальному тлумаченні положень договору виходячи з того, що ціна договору визначена у гривні.

Постановлюючи рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.1 ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Проте, ЦК України, який містить зазначену норму, набрав чинності з 01.01.2004, а спірні правовідносини виникли між сторонами у 1997 р. під час дії ЦК Української PCP.

Згідно ст.41 ЦК Української PCP угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.153 цього Кодексу договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст.224 ЦК Української PCP за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, істотними умовами договору купівлі-продажу є його предмет (товар) та ціна, а внаслідок укладення договору купівлі-продажу у його сторін виникають відповідні зобов`язання: у продавця - передати майно у власність покупцеві, а у покупця - сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно ст.169 ЦК УРСР грошові зобов`язання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов`язань в іноземній валюті допускаються лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Випадки та порядок застосування іноземної валюти в Україні на час виникнення спірних правовідносин визначалися Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 р., Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 р. та Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Норма, яка б передбачала, що зазначення у договорі грошового еквівалента в іноземній валюті є підставою для сплати суми у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, у вищевказаних актах цивільного законодавства відсутня.

Проте, судами касаційної інстанції неодноразово висловлювалась правова позиція, яка полягає у тому, що хоча закон і передбачав обов`язковість здійснення платежів на території України в національній валюті, він не містив заборони використання у розрахунках грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті («умовних одиницях»).

У зв`язку з наведеним виникла необхідність у тлумаченні умов пунктів 4, 5 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири, на що також вказав Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р.

Згідно ст.637 ЦК України - тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загально прийняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (частина 3).

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на те, що визначена в договорі купівлі-продажу ціна продажу квартири відповідає офіційному курсу гривні до долара США на день його укладення (42 196 грн., що складає 22 281 умовних одиниць), наявні достатні підстави вважати, що під поняттям «умовна одиниця» сторони розуміли саме долар США.

На підтвердження наміру сторін визначити ціну договору у гривні з урахуванням курсу долара США на день платежу позивач посилається на рішення, прийняте на спільному засіданні Правління та Ради уповноважених представників трудового колективу ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», оформлене протоколом від 29.01.1997 р. №69, яке передувало укладенню договору купівлі-продажу квартири з відповідачами (т.5, а.с.89).

Проте, вказане рішення суд вважав неналежним доказом, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що на даному засіданні було вирішено продати квартиру відповідачам за 22 281 умовних одиниць, однак даним рішенням не було передбачено порядок визначення ціни, зокрема, не встановлено, що вказана ціна визначається за офіційним курсом певної іноземної валюти на день платежу.

Також, суд першої інстанції зазначав, що позивачем не доведена участь відповідачів або їх повноважних представників у даному засіданні, тому не можна вважати, що доведена воля сторін визначити ціну договору за курсом іноземної валюти на день платежу.

Що стосується посилань позивача на виконання відповідачем умов додаткової угоди, то суд також правильно вважав, що вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки та угода визнана судом недійсною, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст..216 ЦК України).

Суд першої інстанції також правильно вважав, що позиція позивача суперечить судовій практиці, зокрема, рішенням судів касаційної інстанції у ряді інших справ, у яких приймала участь ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», оскільки вказані судові рішення протилежні за змістом і в контексті змісту постанови Верховного Суду від 17.10.2018 не містять жодних обов`язкових для суду висновків, які мають значення для вирішення даної справи.

Інших доказів взаємного наміру сторін здійснювати розрахунки за продану квартиру за курсом долара CШA до гривні на день здійснення платежів суду не надано.

Таким чином, виходячи із змісту вимог ст.213 ЦК України, змісту умов договору в частині порядку проведення покупцем розрахунку за придбаний товар, доводи сторони позивача щодо порядку проведення відповідачем розрахунків за квартиру відповідно до курсу долара на дату здійснення кожного платежу не є обґрунтованими, а тому не можуть бути взяті до уваги.

За таких обставин суд вважав цілком обгрунтованим застосування правила contra proferentem, що означає тлумачення слів договору проти того, хто їх написав.

За даним правилом особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (Постанова Верхового Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007).

Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку, що враховуючи чинне на час укладення договору цивільне законодавство та беручи до уваги, що проект договору купівлі-продажу було підготовлено позивачем - роботодавцем відповідача, що ніким не оспорюється і про що свідчить та обставина, що ідентичні за змістом договори були укладені з усіма покупцями квартир у будинку АДРЕСА_3 , суд вважає, що умови пунктів 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення ціни продажу у гривні за курсом долара США до гривні на день укладання договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки, на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідачі сплатили повну вартість квартири, їх зобов`язання перед позивачем припинилися, у зв`язку із чим правові підстави для задоволення позову ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири відсутні.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" - залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 7.03.2021 р.

Головуючий :

Судді :