Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

провадження №22-ц/824/6012/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 05 лютого 2020 року

в складі судді Белоконної І.В.

у справі №756/13800/20 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина, а також те, що він забезпечений житлом та роботою, є фізично здоровою людиною, має у власності рухоме майно, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 6 500,00 грн, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційнускаргу, в якій посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильнимзастосування норм матеріального права, без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 182 СК України не врахував матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, відсутність інших доходів, окрім заробітної плати, відсутність нерухомого майна та встановив розмір аліментів, який є занадто обтяжливим для нього, а саме перевищує 50% його доходу.

Судом не взято до уваги, що дохід позивачки більший, а тому вона має можливість більше витрачати на утримання сина. При цьому, зазначив, що не ухиляється від батьківських обов`язків та не заперечує рівності участі батьків в утриманні сина.

Також зазначив, що його матеріальне становище та визначений судом розмір аліментів не дозволять забезпечити гідний рівень життя та належним чином утримувати малолітню дитину від другого шлюбу.

Вважав, що з огляду на його матеріальне становище, аліменти на утримання дитини необхідно визначити у розмірі 1500,00 грн, що перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2021 та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1500,00 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подала відзив. У відзиві вказувала, що відповідачем не надано належних доказів неможливості сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі. Також додала, що за приписами сімейного законодавства на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини та відповідач від такого обов'язку не звільнений. До того ж, відповідач забезпечений житлом у м. Києві, є працездатним, має у власності автомобіль, а тому має можливість надавати аліменти сину у розмірі 3000,00 грн.

За таких обставин просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2021 без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до довідки №6 від 02.02.2021 ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_5 на посаді водія з посадовим окладом 6 750,00 грн.

Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працездатний, працевлаштований, забезпечений житлом у м. Києві, має у власності автомобіль, і як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182-184 СК України, та встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю, повністю знаходиться на її утриманні, а також врахувавши стан здоров`я та працездатність відповідача, його дохід, належність на праві власності рухомого майна та наявність обов`язку утримання іншої малолітньої дитини, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000,00 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2020 та до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції також враховано часткове визнання відповідачем позову.

З урахуванням висновків суду першої інстанції, які викладено в мотивувальній частині рішення суду, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що при визначенні розміру аліментів судом не враховано матеріального становища відповідача, його доходу та наявність на утриманні ще однієї малолітньої дитини.

До того ж, оскільки суд врахував утримання відповідачем ще однієї малолітньої дитини, не заслуговують на увагу судової колегії доводи апеляційної скарги, що визначений судом розмір аліментів не дозволяє забезпечити гідний рівень життя іншій малолітній дитині відповідача. При цьому, утримання дитини відповідача від іншого шлюбу не є предметом розгляду у даній справі.

Доводи апеляційної скарги, що суд не врахував відсутність у відповідача нерухомого майна, не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів у розмірі 3000,00 грн.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що позивачка має можливість більше витрачати на утримання сина, оскільки за приписами сімейного законодавства на обох батьків покладається обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Більш того, за приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття у рівній мірі стосується обох батьків.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір аліментів - 3 000,00 грн, щомісячно, не є завищеним, натомість є прийнятним для можливості його реалізувати на забезпечення малолітньої дитини працездатними батьками.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений розмір аліментів перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів, колегією суддів відхиляються, оскільки закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначення розміру аліментів, який цей мінімум перевищує (постанова Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №461/4936/16).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позову. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволенння.

Рішення Оболонського районного суду Києва від 05 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець