Справа № 357/310/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

09 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ковальчук Ю. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувлася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2020 року, вона стала власником відокремленої частини будинку АДРЕСА_1 . Попередній власник, ОСОБА_3 після продажу будинку, протягом 14 днів, повинна була зняти з реєстрації в даному будинку себе та членів своєї родини, але як з`ясувалося пізніше, в будинку залишилося зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 , а тому позивач просила суд усунути перешкоди в користуванні її майном та виселити відповідача.

До початку розгляду справи по суті, відповідач уточнила позовні вимоги та просила суд, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та відшкодувати їй судові витрати по справі.

09.02.2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі.

В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву, заяв, чи клопотань суду не подавав, та відповідно до положень ст.ст. 128,130 ЦПК України, вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

Третя особа по спарві - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником 46/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого та зареєстрованого Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 08.10.2020року (а.с.2-3).

Судом встановлено, що відповідач по справі та третя особа по справі були зареєстрованими і проживали в буд. АДРЕСА_1 . Третя особа по справі, ОСОБА_3 в жовтні 2020 року продала позивачу 46/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено зазначеним Договором купівлі-продажу частки будинку та згідно п. 15 цього Договору ОСОБА_5 зобов`язувалася протягом 14 днів зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 .

Як вбачається з заяви про зняття особи з реєстраційного обліку від 24.11.2020 р., Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради відмовило позивачу в знятті з реєстраційного обліку в її будинку ОСОБА_2 .

Позивач суду пояснила, що 31.10.2020 року вона зі своєю родиною вселилася в придбану відокремлену частину будинку АДРЕСА_1 , та позивач вважала, що попередній власник виконає умови домовленості і зніме з реєстраційного обліку в зазначеному будинку свого сина ОСОБА_2 , але на даний час ОСОБА_2 значиться зареєстрованим в будинку, власником якого вже є позивач. Його реєстрація створює ряд незручностей власнику майна, перешкоджає вільному володінню й користуванні майном, оформлення соціальної допомоги. Позивач з відповідачем не знайома, та не мала з ним ніяких домовленостей щодо користування її житлом, згоди на реєстрацію чи проживання не надавала.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка проживає по-сусідству з позивачем, в іншій частині будинку АДРЕСА_1 , суду показала, що ОСОБА_2 , це син попереднього власника будинку ОСОБА_3 , яка продала свою частину будинку та виселилася жити в інший район міста, мешкає по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не проживав в спірному будинку більше 3 років, одружився та виїхав, колись проживав в м. Миколаєві, а де проживає на даний час - свідку невідомо.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Визначаючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , суд враховує, що існують докази щодо непроживання та некористування ОСОБА_2 спірним житловим будинком ще до набуття позивачем у власність цього житла. Суду не надано жодного доказу чи будь-якої інформації про примусове позбавлення відповідача права користування житлом, вчинення йому перешкод в користуванні житлом, так само відсутні будь-які дані щодо домовленості позивача з відповідачем про порядок користування, проживання, найм житла.

Суд враховує, що відповідач тривалий час не користується будинком АДРЕСА_1 , не виявляє заінтересованості щодо цього житла, не є членом сім`ї позивача. Відповідач будь-яких заперечень проти позову суду не надав.

На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_2 можливо визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житлом. Доказів які б спростовували зазначене не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 317,391 ЦК України , ст.ст. 12, 13, 81, 141, 158, 258- 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН невідомий, контактні адреси: АДРЕСА_1 ), таким, що втратив право користування житловим будинком, АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.04.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола