Справа №701/868/20
Номер провадження2/701/21/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом Приватного підприємства «ЛАВІТА» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (в стані припинення), третя особа що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 про припинення іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про припинення іпотеки.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № МКЛУ-92-08, відповідно до якого банк надав а ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 83 160,00 доларів США. Цього ж дня між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «ЛАВІТА був укладений договір іпотеки № МІУ-92-08 відповідно до якого ПП «ЛАВІТА», передало ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» комплекс будівель реєстраційний номер 5485229. Згідно тексту договору зазначений комплекс нежитлових будівель складається з адмінбудинку з прибудовою (літера А,а) - 73,6 кв.м.; кімнати зразків (Літера 3) - 28,2 кв.м.; споруд (№1,2); замощення (№11); криниці (літера К); магазину (літера Б) - 192,5 кв.м.; складу сипучих товарів з підвалом (літера В пд В) - 1113,6 кв.м.; матеріального складу (літера Д) - 567,6 кв.м.; нежитлової будівлі (літера Г) 58,4 кв.м.; майстерні (літера М) 25,1 кв.м.; сторожки з ганком (літера - Н) - 7,2 кв.м.; складу (літера Є) - 6,8 кв.м.; вбиральні (літера Е), що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . В 2013 році ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» з позовом про стягнення заборгованості по кредиту. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2014 року у справі № 705/4368/13-ц позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного підприємства «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 приватного підприємства «Лавіта» на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»» заборгованість по кредитному договору 1256495 гривень 98 копійок. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року у справі № 22-ц/793/1039/14 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року змінено, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1256495 гривень 98 коп. Позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950522 гривни 21 коп. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950522 гривні 21 коп. Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порівну на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі в сумі 3441 гривна, по 1147 гривни з кожного. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року розстрочене виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року у цивільній справі № 705/4368/13-ц за виконавчим документом (виконавчим листом № 705/4368/13-ц; 2/705/69/14 виданим апеляційним судом Черкаської області 30 січня 2015 року за підписом судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С.) рівними частинами строком на 24 місяці зі сплатою заборгованості за рішенням суду в розмірі 39605,09 гривень щомісячно. В період з 15 березня 2017 року по 19 лютого 2018 року Відповідачами у цивільній справі № 705/4368/13-ц вище зазначене рішення суду було виконане в повному обсязі. Таким чином, у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за кредитним договором № МКЛУ-92-08 від 11.04.2008 року іпотека за договором іпотеки № МІУ-92-08 припинилася в силу приписів ст. 17 Закону України «Про іпотеку», що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_1 , в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 11 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № МКЛУ-92-08, відповідно до якого банк надав а ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 83 160,00 доларів США (т. 1 а.с. 8-10). Цього ж дня між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «ЛАВІТА був укладений договір іпотеки № МІУ-92-08 відповідно до якого ПП «ЛАВІТА», передало ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» комплекс будівель реєстраційний номер 5485229 (т. 1 а.с. 6-7). Згідно тексту договору зазначений комплекс нежитлових будівель складається з адмінбудинку з прибудовою (літера А,а) - 73,6 кв.м.; кімнати зразків (Літера 3) - 28,2 кв.м.; споруд (№1,2); замощення (№11); криниці (літера К); магазину (літера Б) - 192,5 кв.м.; складу сипучих товарів з підвалом (літера В пд В) - 1113,6 кв.м.; матеріального складу (літера Д) - 567,6 кв.м.; нежитлової будівлі (літера Г) 58,4 кв.м.; майстерні (літера М) 25,1 кв.м.; сторожки з ганком (літера - Н) - 7,2 кв.м.; складу (літера Є) - 6,8 кв.м.; вбиральні (літера Е), що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . В 2013 році ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» з позовом про стягнення заборгованості по кредиту. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2014 року у справі № 705/4368/13-ц позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного підприємства «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 приватного підприємства «Лавіта» на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»» заборгованість по кредитному договору 1256495 гривень 98 копійок. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року у справі № 22-ц/793/1039/14 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року змінено, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1256495 гривень 98 коп. Позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950522 гривни 21 коп. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950522 гривні 21 коп. Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порівну на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі в сумі 3441 гривна, по 1147 гривни з кожного (т. 1 а.с. 17-20). Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року розстрочене виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року у цивільній справі № 705/4368/13-ц за виконавчим документом (виконавчим листом № 705/4368/13-ц; 2/705/69/14 виданим апеляційним судом Черкаської області 30 січня 2015 року за підписом судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С.) рівними частинами строком на 24 місяці зі сплатою заборгованості за рішенням суду в розмірі 39605,09 гривень щомісячно. В період з 15 березня 2017 року по 19 лютого 2018 року відповідачами у цивільній справі № 705/4368/13-ц вище зазначене рішення суду було виконане в повному обсязі. Таким чином, у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за кредитним договором № МКЛУ-92-08 від 11.04.2008 року іпотека за договором іпотеки № МІУ-92-08 припинилася в силу приписів ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором.

Реалізуючи своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, Банк (відповідач) на власний розсуд змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно висновку викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) вбачається що: Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбаченні договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Якщо рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який в цій частині змінений кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нарахувати передбаченні договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) передбачено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту та реалізація такого права через рішення суду від 12.05.2014 р. Банк (відповідач) змінив терміни повернення кредиту, а сам кредитний договір № МКЛУ-92-08 від 11.04.2008 р. припинив свою дію та банк втратив можливість нарахування відсотків за кредитним договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 564/2199/15-ц).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 916/4693/15, якою повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 916/4693/15, у якій суд касаційної інстанції посилався на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, зазначено наступне:

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду, розглянувши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування), дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, з огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від зазначеного висновку щодо застосування приписів абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, викладеного, зокрема, в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Окремо Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, на яку послалася колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладено висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Проте висновок щодо застосування приписів абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у відповідних правовідносинах, в основу якого покладено, зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, вже викладено у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), підстав для відступу від яких Велика Палата Верховного Суду також не вбачає.

З огляду на викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що рішення Апеляційного суду Черкаської області позивачем добровільно виконане в повному обсязі, а саме ним було внесено на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти в сумі 950595,99 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 20 від 15.03.2017 р., № 23 від 04.04.2017 р., № 43 від 11.05.2017 р., № 60 від 16.06.2017 р., № 67 від 03.07.2017 р., № 82 від 01.08.2017 р., № 93 від 04.09.2017 р., № 100 від 25.09.2017 р., № 115 від 02.11.2017 р., № 126 від 27.12.2017 р., № 135 від 30.01.2018 р., № 140 від 08.02.2018 р., № 142/ від 13.02.2018 р., № 146 від 16.02.2018 р., № 147 від 19.02.2018 р., квитанціями № 73 від 16.02.2018 р., № 7 від 19.02.2018 р., № 44 від 19.02.2018 р., та свідчить про відсутність заборгованості по кредитному договору № МКЛУ-92-08 від 11.04.2008 року (т. 1 а.с. 21-28).

За таких підстав, суд приходить до висновку, що всі зобов?язання ОСОБА_1 , перед банком виконані.

Ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням,проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Судом встановлено, що вищевказане рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12.05.2014 року позивачем добровільно виконане, а саме ним було внесено на рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти в сумі 950595,99 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 20 від 15.03.2017 р., № 23 від 04.04.2017 р., № 43 від 11.05.2017 р., № 60 від 16.06.2017 р., № 67 від 03.07.2017 р., № 82 від 01.08.2017 р., № 93 від 04.09.2017 р., № 100 від 25.09.2017 р., № 115 від 02.11.2017 р., № 126 від 27.12.2017 р., № 135 від 30.01.2018 р., № 140 від 08.02.2018 р., № 142/ від 13.02.2018 р., № 146 від 16.02.2018 р., № 147 від 19.02.2018 р., квитанціями № 73 від 16.02.2018 р., № 7 від 19.02.2018 р., № 44 від 19.02.2018 р..

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконанням.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що внаслідок виконання ОСОБА_1 , своїх зобов`язань по основному договору припиняються зобов`язання за договором іпотеки, а сам договір іпотеки визнається таким, що припинив свою дію.

Водночас позивач позбавлений можливості розпоряджатися своїм нерухомим майном через відмову відповідача припинити обтяження нерухомого майна накладену по договору іпотеки № МІУ-92-08 від 11.04.2008 року.

Пунктом 5.1 Глави 15 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про зняття заборони відчуження з нерухомого майна ПП «Лавіта» накладену по договору іпотеки № МІУ-92-08 від 11.04.2008 року.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого пп «Лавіта» за подання позовної заяви до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення іпотеки, в сумі 2102 грн.

Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2102 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 17 ЗУ "Про іпотеку", ст. 16 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати припиненими зобов`язання за Договором іпотеки № МІУ-92-08 від 11.04.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1489.

Виключити з державного реєстру іпотек обтяження іпотекою зареєстроване 11.04.2008 15:48:22 реєстратором: Маньківський районний нотаріальний округ, реєстраційний номер 7003164.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону нерухомого майна реєстраційний номер 17708013 зареєстрований 11.04.2008 15:41:46 за № 7003008.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (в стані припинення) (, вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ) на користь Приватного підприємства «ЛАВІТА» (код , вул. Українська, 7, с. Поташ, Уманський район, Черкаська область) судові витрати в сумі 2102 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СуддяА. І. Костенко