ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/2532/21
Провадження № 2/201/1834/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стукало Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Інвестбуд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про виконання зобов`язань за договором та усунення перешкод у вільному користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 березня 2021 року звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Інвестбуд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про виконання зобов`язань за договором та усунення перешкод у вільному користуванні майном.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилається на те, що 06 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Арт-Інвестбуд» було укладено Договір №06-04/20 про участь у будівництві. Об`єкт будівництва: Реконструкція (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) будівлі складу та навісу у складі будівель та споруд під магазин роздрібної торгівлі та автомийку самообслуговування модульного типу, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання за Договором, а саме: відповідно до п. 3.1.3 Договору, Відповідач зобов`язався перед Позивачем, виконати будівельні роботи, щодо облаштування заїзду до об`єкту нерухомості, на яке за цим Договором Позивач отримав права власності. Відповідач є власником прилеглої будівлі за вищезазначеною адресою, та у зв`язку із не виконанням своїх зобов`язань, також створює перешкоди Позивачу щодо вільного користування приватною власністю, шляхом обмеження Позивача у користуванні воротами та прибудинковою територію за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов Договору, Відповідач повинен був надати можливість користування та облаштувати заїзд до об`єкту нерухомості в строк до 06.08.2020 року. Станом на день звернення до суду, Відповідач ігнорує виконання своїх зобов`язань, а також створює перепони Позивачу. Позивач неодноразово звертався до Відповідача щодо виконання останнім своїх зобов`язань, а також щодо усунення перешкод у користуванні майном, але Відповідач не виконав свої зобов`язання та не усунув перешкоди у користуванні майном. У зв`язку із наведеним позивач просить суд зобов`язати відповідача виконати будівельні роботи, щодо облаштування заїзду/виїзду до об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов Договору №06-04/20 про участь у будівництві від 06.04.2020 року та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні заїздом/виїздом та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , щодо облаштування заїзду/виїзду до об`єкту нерухомості, а також користуванні воротами та прибудинковою територію за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила суд проводити розгляд справи без участі представника третьої особи.

Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до Договору про участь у будівництві №06-04/20 від 06.04.2020р., є власником нерухомого майна, а саме: Магазин роздрібної торгівлі літ. «Ц», загальною площею 747,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5101, номер запису про право власності 37946937 від 25.08.2020р.).

ТОВ «Арт-Інвестбуд» відповідно до Договору купівлі - продажу нерухомого майна №2121 від 04.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Ярмолюк М.М., є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 12376301 від 04.12.2015р.).

06 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Арт-Інвестбуд» було укладено Договір №06-04/20 про участь у будівництві. Об`єкт будівництва: Реконструкція (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) будівлі складу та навісу у складі будівель та споруд під магазин роздрібної торгівлі та автомийку самообслуговування модульного типу, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1.3 Договору, ТОВ «Арт-Інвестбуд» зобов`язалося перед ОСОБА_2 , виконати будівельні роботи, щодо облаштування заїзду до об`єкту нерухомості, на яке за цим договором ОСОБА_2 отримала права власності.

Як зазначає ОСОБА_2 у позовній заяві, станом на день звернення до суду, ТОВ «Арт-Інвестбуд» ігнорує виконання своїх зобов`язань, а також створює перепони позивачу. Позивач неодноразово звертався до ТОВ «Арт-Інвестбуд» щодо виконання останнім своїх зобов`язань, а також щодо усунення перешкод у користуванні майном, але Відповідач не виконав свої зобов`язання та не усунув перешкоди у користуванні майном, що підтверджується листами-зверненнями від 01 вересня 2020 року, 01 жовтня 2020 року та 06 листопада 2020 року.

Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

У відповідності до ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України, господарське зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Також, як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Отже, вбачається, що відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування приватною власністю.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України.

Позивач, як власник майна, має право безперешкодного проїзду до майна, яке йому належить на підставі права власності.

Відповідач, обмежуючи право Позивача у організації проїзду до будівлі, такими діями створює перепони у користуванні і розпорядженні майном.

Зі змісту п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України випливає, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України, встановлює принцип непорушності приватної власності.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини), прийнятої Радою Європи 4 листопада 1950 року, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як Джерело права. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи віт порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції. України надають людині можливість будь-яким) незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-530цс16: Статтею 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги той факт, що відповідачем у судовому засіданні було визнано позовні вимоги у повному обсязі, слід дійти до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Інвестбуд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про виконання зобов`язань за договором та усунення перешкод у вільному користуванні майном - задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ-ІНВЕЄТБУД», , виконати будівельні роботи, щодо облаштування заїзду/виїзду до об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов Договору №06-04/20 про участь у будівництві від 06.04.2020 року.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ-ІНВЕЄТБУД» (), не чинити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкод у користуванні заїздом/виїздом та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , щодо облаштування заїзду/виїзду до об`єкту нерухомості, а також користуванні воротами та прибудинковою територію за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев