Справа № 206/1374/21
2/206/703/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.,

за участю секретаря: Дерця В.С.,

розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна С.К. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2021 представник позивача звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Разом з позовною заявою, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 08.09.2020, реєстровий № 29359, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.

Підставою забезпечення позову позивачем зазначено те, що в межах даного виконавчого провадження винесено постанову ВП № 63714298 від 26.11.2020, про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку остання отримує в ТОВ «РЕГІОНАЛЬНА АПТЕЧНА МЕРЕЖА РУАН», таким чином, щомісяця з доходів позивача здійснюється відрахування в розмірі 20% на виконання спірного виконавчого напису. Згідно з довідкою ТОВ «РЕГІОНАЛЬНА АПТЕЧНА МЕРЕЖА РУАН», останнім на виконання постанови ВП № 63714298 від 26.11.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, утримано з позивача суму у розмірі 2 930,26 грн. Таким чином, виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову (зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку), зважаючи на наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, та наявності в спірних відносинах, ризику ускладнення та унеможливлення виконання рішення по даній справі, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику ОСОБА_1 .

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви документами, суд приходить до наступного.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та документи долучені в обґрунтування заяви, а також позовну заяву з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок (справу № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, § 66). У справі «Кайсин проти України» Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

КЦС ВС у справі № 320/3560/18 від 25.09.2019 висловив позицію, згідно якої заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

З позову вбачається, що спір виник щодо правомірності вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем виконавчого напису від 08.09.2020, реєстровий № 29359, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 63714298.

Представник позивача у позовній заяві просить суд визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено судам, що розглядаючи таку заяву суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, з позовної заяви та долучених матеріалів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 17.12.2020 по справі № 910/11857/20).

При цьому Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що у випадку оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову (постанови від 25.02.2019 у справах № 924/789/18 і № 924/790/18, від 11.10.2019 у справах № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/29, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20).

На думку суду, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 08.09.2020, реєстровий № 29359 є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та буде відповідати принципам цивільного судочинства.

Задовольняючи вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову також враховано, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення, а також вжиті заходи направлені на ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вищевикладені обставини та положення закону, предмет позову та характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо зазначеної вимоги представником позивача в заяві про забезпечення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору, суд зазначая, що вказана вимога є передчасною з огляду на наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом по вказаній справі не винесено рішення, питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору наразі не вирішується, а вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна С.К. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни, таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави задовольнити частково.

Забезпечити позов, шляхом зупинення примусового стягнення за виконавчим провадженням ВП № 63714298 від 24.11.2020, відкритим приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною на підставі виконавчого напису № 29359, вчиненого 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 22133,51 грн.

В іншій частині заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калініна С.К. про забезпечення позову відмовити.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аланд» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 14, офіс 301, );

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкову Марію Вікторівну (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, оф. 14)

Виконання даної ухвали покласти на приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкову Марію Вікторівну (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, оф. 14), зобов`язавши останню представити суду відповідний документ про її виконання.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, у відповідності до приписів пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поштаренко