ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Чернівці Справа № 722/694/18

Провадження №22-ц/822/320/21

Провадження №22-ц/822/404/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вашковецька сільська рада, ОСОБА_2 , Головне управління держгеокадастру у Чернівецькій області,

третя особа: ОСОБА_3 ,

при розгляді справи за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 29 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Туржанського В.В., дата складання повного тексту рішення 24 грудня 2020 року, дата складання повного тексту додаткового рішення 29 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до суду з позовом до Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та ОСОБА_2 .

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати незаконним та скасувати рішення «Про передачу у власність земельних ділянок» №46/10-12 від 25.06.2012 року Вашковецької сільської ради 10 сесії VI скликання в частині затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0713 га, в с. Вашківці, із земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0742).

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №640767, виданого 26.11.2012 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення від 25.06.2012 року № 46/10-12 10 сесії 6 скликання Вашковецької сільської ради, згідно якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0713 га, земельна ділянка розташована с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, цільове призначення земельної ділянки 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0742.

У поземельній книзі, відкритій відділом Держгеокадастру у Сокирянському районі Чернівецької області на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0742 та місцем розташування с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки від 15.04.2012 року.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06.04.2020 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 . Ухвалою цього ж суду від 26.10.2020 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління держгеокадастру у Чернівецькій області.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року заяву представника відповідачів ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області 22985,30 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та 1051 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15428,50 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду першої інстанції ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційні скарги, в яких просить рішення суду першої інстанції від 24 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, скасувати додаткове судове рішення від 29 січня 2021 року.

Вважає, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення від 24.12.2020 року. Доводи незаконності додаткового рішення від 29.01.2021 року зводяться до підстав його скасування, пов`язаних із перерозподілом судових витрат внаслідок задоволення позовної заяви та апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, вважає, що доводи апеляційних скарг є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях закону, а позивачем обраний неправильний спосіб захисту. Підкріплює свої висновки постановою ВП ВС від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц та нормами ЦК УРСР ЗК України від 1991 року, який був чинний на час смерті ОСОБА_7 . Стверджує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційні скарги на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24.12.2020 року та на додаткове рішення від 29.01.2021 року підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення від 24.12.2020 року зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду першої інстанції посилався на те, що Вашковецька сільська рада Сокирянського району Чернівецької області незаконно ухвалила рішення про затвердження матеріалів інвентаризації земельних ділянок та передачу у власність відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0742. Позивач вважає, що державний акт обмежує його як власника земельної ділянки у здійсненні ним його прав власника як спадкоємця осіб, яким належала спірна земельна ділянка.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги суд першої інстанції встановив наступні обставини та прийшов до таких висновків.

Згідно рішення від 22 грудня 1993 року 15 сесії XXІ скликання Вашковецької сільської ради народних депутатів ОСОБА_7 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та земельну ділянку площею 0.25 га - для ведення особистого підсобного господарства. Місце розташування таких земельних ділянок у рішенні Вашковецької сільської ради народних депутатів від 22 грудня 1993 року не зазначено. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували координати цих земельних ділянок, а також визначення їх меж в натурі станом на 22 грудня 1993 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.09.2016 року (справа № 722/1727/16-ц) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2017 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 14.08.2019 року. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв позивач ОСОБА_1 , що підтверджується листом Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 27.02.2020 року №155/02-16 та листом приватного нотаріуса Сокирянського районного нотаріального округу Гапчука В.В. від 24.02.2020 року № 21/01-16.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України 1991 року, який був чинний на час смерті ОСОБА_7 , право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1 Розділу X перехідних положень Земельного Кодексу України рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але невиконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ч.2 розділу VII прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникла до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 1ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.2 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст.79-1 ЗК).

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч.7 ст.79-1 ЗК).

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки у випадках, визначених ст.79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст.107 ЗК України.

Згідно до пункту 3 Декрету КМУ Про приватизацію земельних ділянок право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачою державного акту на право приватної власності на землю.

Згідно до ст.22 Земельного кодексу України 1990 року , право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Також слід зазначити, що позивач застосовує до спірних правовідносин положення ст.ст.1216 та 1218 ЦК України, відповідно до яких до складу спадщини позивача увійшли усі права та обов`язки, в тому числі спірна земельна ділянка, що належали спадкодавцеві ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 549 ЦК Української РСР передбачено, що діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ спадкоємцем в управління або володіння майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за міцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Суд першої інстанції прийшов до висновків, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, що земельну ділянку, яка розташована біля житлового будинку АДРЕСА_1 , в межах якої знаходиться земельна ділянка кадастровий номер:01:001:0742, була сформована і що на конкретно визначену земельну ділянку, яка збігається з предметом спору, до 2004 року виникало право власності (користування).

Аналіз вищевказаних норм ЦК УРСР та ЗК України 1991 року, який був чинний на час смерті ОСОБА_7 , дає можливість зробити висновок, що до спадкоємців за законом переходять лише існуючи на час відкриття спадщини права на майно померлого, а тому земельна ділянка як окремий вид майна могла бути успадкована ОСОБА_8 лише після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Позивачем виключно на припущеннях обгрунтовужться включення прав на спірну земельну ділянку у спадкову масу померлого ОСОБА_7 , оскільки в рішенні сільської ради від 1993 року, на яке в якості доказу підтвердження права посилається позивач, не зазначено місцезнаходження (координати) земельних ділянок, які були передані у приватну власність ОСОБА_7 , що унеможливлює її ідентифікувати як предмет, тотожній предмету спору.

Крім того, за відсутності доказів імплементації цього рішення ОСОБА_7 , право власності чи право користування земельною ділянкою в розумінні ст. 125 ЗК України у позивача від спадкодавців не виникло, а відповідно він не може ставити питання про усунення перешкод у здійснені ним його прав власника.

Отже, з доданих до позову документів вбачається, що права позивача на спірну земельну ділянку не підтверджується ні за ним, ні за його спадкодавцями, що унеможливлює ініціювання ним судової перевірки законності дотримання норм земельного законодавства при переході права на неї ОСОБА_2 .

Враховуючи вище наведені обставини колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу та розподілу судових витрат на підставі додаткового рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29.01.2021 року, слід зазначити наступне.

Додатковим рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29.01.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вашковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області 22985,30 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та 1051 грн судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15428,50 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В силу вимог ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, згідно договору про надання юридичної допомоги №10/20 від 24.06.2020 року Адвокатське об`єднання «Поляк і партнери» здійснює представництво інтересів двох відповідачів: Вашковецької сільської ради та ОСОБА_2 .

Розмір понесених витрат на оплату правової допомоги підтверджується звітом про надані послуги та банківськими документами щодо їх сплати (а.с.62-65,т.4).

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення зводяться лише до наявності підстав для його скасування внаслідок необхідності задоволення позовних вимог, тобто обмежується приписами ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України та заперечень щодо їх розміру, співмірності складності справи затраченому часу не містять.

Колегія суддів проаналізувавши такі обставини приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги щодо незаконності додаткового рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року.

Вирішуючи питання щодо компенсації за рахунок апелянта понесених відповідачами судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції згідно наданого представником відповідачів клопотання, колегія суддів керується наступним.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що пред`явлений до стягнення розмір понесених судових витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки представником апелянта визнано право на це та заперечень щодо їх розміру не надходило, отже відсутній спір щодо суми витрат по 8000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року та додаткове рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вашковецької сільської ради та ОСОБА_2 понесені судові витрати під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції по 8000 гривень кожному.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/