КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5497/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції Яворський М.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі за завою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 кизи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просив суд в порядку повороту виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року визнати за ним право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації поновити його реєстрацію у вказаній квартирі.

Вказані вимоги мотивував тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 кизи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року рішення суду першої інстанції скасоване та прийнято нове, яким ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказував, що як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання №12901136 від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 був зареєстрований у вказаній квартирі з 15 грудня 1987 року по 05 серпня 2020 року. Отже, ОСОБА_1 був знятий з реєстрації місця проживання у спірній квартирі на підставі постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, яким його було визнано таким, що втратив право користування квартирою.
Разом з тим, постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 кизи до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та залишено у цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року.
Заявник вказував, що оскільки судом касаційної інстанції не було вирішено питання про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року на підставі якого ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, то вказане питання має бути вирішено судом першої інстанції шляхом прийняття відповідного рішення про поворот виконання зазначеної постанови та визнання за ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням та поновлення його реєстрації у такій квартирі.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що скасування Верховним Судом постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, та залишення в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , відносно якого в позові відмовлено у повному обсязі, є правовою підставою у відповідності до ч. 1 ст. 444 ЦПК України для повороту виконання рішення. Та вважає, що відмова за таких обставин у повороті виконання рішення є наслідком звуженого тлумачення вказаної норми, що є порушенням прав ОСОБА_1 .
Апелянт вказує, що не погоджується із висновком суду про заявлення ним нових позовних вимог, що мають вирішуватись в позовному провадженні, оскільки поворот виконання рішення це повернення сторін у первісний стан, що передував виконанню рішення, через скасування правової підстави такого виконання. Предметом повороту виконання може бути як майно, так і дії, що не мають майнового характеру. Таким чином, оскільки постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року на підставі якої ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знято з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, скасовано, то заявлені вимоги за своїм змістом не є новими позовними вимогами, а направлені на повернення становища, що передувало рішенню.
На підстав викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року та прийняти нове судове рішення, яким здійснити поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, в порядку повороту виконання вказаної постанови визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації поновити реєстрацію ОСОБА_1 у вказаній квартирі.
На адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 відповідно до якого не погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а тому просила відмовити у її задоволенні з наступних підстав.
Позивач вказує, що поворот виконання рішення є способом захисту саме майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права. В свою чергу в даному випадку поновлення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не є майновими правами та фактично ним висунуті нові вимоги, які мають вирішуватись в позовному провадженні, про що і зазначав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
ОСОБА_2 наголошує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати за ним право користування квартирою, що є позовною вимогою, яка взагалі не має ніякого відношення до даної справи. Крім того, апелянт просить зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації поновити його реєстрацію у квартирі, однак даний відділ взагалі не є стороною по справі, а тому таке питання не тільки не підлягає вирішенню в порядку поворотку виконання рішення, а й розгляду апеляційним судом.
Зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує про можливість зареєструвати у встановленому порядку місце його проживання у спірній квартирі на підставі судового рішення про визнання у нього права користування спірною квартирою, що набрало законної сили, однак такого рішення не існує, а поворот виконання рішення суду допускається лише у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.
Разом з тим, позивач вказує, що апелянтом не надано жодного доказу того, що він звертався до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з будь-якою заявою стосовно поновлення порушених прав. А поновлення реєстрації є самостійним механізмом відновлення прав у зв`язку із скасуванням судового рішення, але не є підставою для вчинення такої процесуальної дії, як поворот виконання рішення на підставі ст..444 ЦПК України.
Представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат Ключник А.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, а ухвалу - скасувати.
Позивачка ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_6 , та відповідач у справі ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника Ключник А.В., перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 кизи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року рішення суду першої інстанції скасоване та прийнято нове, яким ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання №12901136 від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 був зареєстрований у вказаній квартирі з 15 грудня 1987 року по 05 серпня 2020 року.
Із відповіді керівника апарату Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації №102105/30-819 від 08 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 був знятий з реєстрації місця проживання у спірній квартирі на підставі постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, яким його було визнано таким, що втратив право користування квартирою (а.с. 181 т.2).
Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 кизи до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та залишено у цій частині в силі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який на його думку може бути застосований у справах, де предметом спору є також і немайнові права, зокрема, право на поновлення реєстрації місця проживання.
Вирішуючи подану ОСОБА_1 заяву про поворот виконання рішення суду та постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що зазначені заявником обставини у вказаних правовідносинах не можуть бути підставою для постановлення ухвали щодо повороту виконання рішення суду.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону ухвалу суду повністю відповідає, а з доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Частиною другою статті 444 ЦПК України передбачено, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
У рішенні Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 02 листопада 2011 року по справі №1-25/2011 за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України, яке є обов`язковим для застосування на всій території України, роз`яснено, що особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо.
Також зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим рішенням). Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого рішення), та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням належного, безпідставного стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Таким чином, поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, до яких в тому числі відноситься право власника на вимогу про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення.
Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом, у постанові від 23 січня 2018 року по справі №203/2612/13-ц.
Як встановлено судом при розгляді справи предметом спору у вказаній справі були вимоги ОСОБА_2 кизи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що предметом спору у вказаній справі був захист порушеного немайнового права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повороту виконання рішення.
Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , подаючи 28 грудня 2020 року заяву про поворот виконання рішення суду - постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року просив суд визнати за ним право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації поновити реєстрацію ОСОБА_1 у вказаній вище в квартирі. При цьому із постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року вбачається, що скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, касаційний суд мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 має право на користування вищевказаною квартирою, однак не користується нею із поважних причин, тому вказане право ОСОБА_1 на користування квартирою АДРЕСА_2 уже визнано та підтвердженого судовими рішеннями, зокрема рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року у вказаній справі, яке залишено без змін зазначеною постановою Верховного Суду.
Крім того, подаючи заяву про поворот виконання рішення суду шляхом покладення на відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зобов`язання поновити реєстрацію ОСОБА_1 у вказаній вище в квартирі, заявник не звернув увагу, що дана юридична особа не була учасником вказаної справи при її розгляді судом першої, апеляційної та касаційної інстанції, а тому розгляд вказаного питання у відсутність зазначеної юридичної особи призведе до порушення їх процесуальних прав.
Враховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що ухвала про поворот виконання рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для повороту виконання рішення суду.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (далі - Правила) для реєстрації місця проживання особа або її представник подає серед іншого документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Отже, особа, яка має рішення суду, що набрало законної сили, про визнання за особою права на користування житловим приміщенням, може звернутися до відповідного органу реєстрації місця проживання в порядку, визначеному пп. 1 п. 18 Правил, для реєстрації місця проживання.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання про поворот виконання рішення судом першої інстанції вирішено з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні обставин, які мають значення для вирішення даного процесуального питання, що в силу ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389, 444 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв