Ухвала

08 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 629/3349/20

провадження № 61-5261ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», подану адвокатом Бусуєк Ладою Афанасіївною, на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» (далі - ТОВ «ЛКМЗ») про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 до 07 травня 2020 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «ЛКМЗ». Через невиконання відповідачем умов Колективного договору на 2019 рік у частині оплати праці за власної ініціативи він розірвав безстроковий трудовий договір з власником, за частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

Позивач зазначав, що у ТОВ «ЛКМЗ» перед ним, станом на 07 травня 2020 року, рахується заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 43 966,21 грн Позивач встановив заборгованість середньої заробітної плати у розмірі 9 105,76 грн. Таким чином, відповідач у період з 07 травня 2020 року по цей час, за відпрацьовані січень-травень 2020 року, заборгував йому виплату заробітної плати в сумі 43 966,21 грн, вихідну допомогу в сумі 27 317,28 грн та компенсацію, пов`язану з затримкою її виплати в сумі 20 108,55 грн, а всього 91 392,04 грн.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки через протиправну поведінку щодо нього та членів його сім`ї він переніс та переносить сильні душевні страждання, залишаючись без засобів існування.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточненої позовної заяви ОСОБА_1 остаточно просив суд стягнути з відповідача ТОВ «ЛКМЗ» на його користь заборгованість у виплаті заробітної плати за період з січня по травень 2020 року, вихідну допомогу, компенсації і доплати за час затримки у виплаті заробітної плати, за невикористану (невикористані) відпустки, за характер роботи, у сумі 91392,04 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ЛКМЗ» на користь ОСОБА_1 , заборгованість із заробітної плати та вихідної допомоги в сумі 33 937,17 грн з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 08 травня 2020 року по 30 вересня 2020 року в сумі 29 209,44 грн з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України; моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ЛКМЗ» залишено без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від

01 жовтня 2020 року залишено без змін.

26 березня 2021 року адвокат ТОВ «ЛКМЗ» - Бусуєк Л. А. через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на Лозівського міськрайонного суду Харківської області від

01 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня по травень 2020 року, вихідної допомоги, компенсацій і доплат за час затримки у виплаті заробітної плати, за невикористану (невикористані) відпустки, за характер роботи, на загальну суму 91 392,04 грн, а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Отже, справа № 629/3349/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн). Справа № 629/3349/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,

є малозначною в силу закону.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі адвокат ТОВ «ЛКМЗ» - Бусуєк Л. А. зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та з цих же мотивів становить значний суспільний інтерес, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», подану адвокатом Бусуєк Ладою Афанасіївною, на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун