ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/237/20
Позовне провадження Провадження № 2/170/10/21
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2021 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Сушик Н.В.,

за участю - секретаря судових засідань Ковальчук О.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Шацьк цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що він є власником земельної ділянки розміром 0,1285 га по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 , земельна ділянка якої межує із земельною ділянкою позивача, самовільно, без його дозволу побудувала на його земельній ділянці будівлі господарського призначення та паркан. У добровільному порядку усунути перешкоди користування земельною ділянкою відповідач не бажає, хоча ОСОБА_1 неодноразово пропонував їй зробити це, а також звертався з листом до державної архітектурно-будівельної інспекції України у Волинській області з приводу проведення перевірки законності будівництва господарської будівлі Своїми діями ОСОБА_3 порушує конституційне право позивача, передбачене у ст. 41 Конституції України щодо володіння, користування, розпорядження своєю власністю іншими особами. Просив позов задовольнити, зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, належною позивачу на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу паркану, господарських будівель, які знаходяться на його земельній ділянці.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позов безпідставним, що обгрунтовується наступним. Земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою позивача відповідач володіє на праві приватної власності з 2012 року. Рішенням Шацької селищної ради від 31.05.1995 року їй надано під забудову земельну ділянку площею 0,16 га по АДРЕСА_1 . На цій ділянці побудовані нею житловий будинок та господарська будівля - хлів, який пізніше реконструйовано в літню кухню. Рішенням Шацької селищної ради від 19.02.1998 року №11/5 їй було надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 розміром 0,15 га. В 2005 році відповідач отримала свідоцтво на право власності на житловий будинок за даною адресою. Перевіркою ДАБІ, яку було здійснено за заявою позивача самовільного зайняття нею сусідньої (належної позивачу) земельної ділянки для будівництва літньої кухні не встановлено, лише було встановлено факт вчинення самовільного будівництва літньої кухні на належній їй земельній ділянці, без повідомлення у встановленому законом порядку про початок будівельних робіт. Дані порушення відповідачем були усунуті, виготовлено необхідну документацію. Тому відповідач вважає, що вона, як власник земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства, має право використовувати її на свій розсуд, відповідно до цільового призначення, у зв`язку з чим просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник просили позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник просили в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1285 га, кадастровий номер :03:001:1721, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.08.2018 року (а.с. 3). Як зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.10.2019 року підставами виникнення права власності на дану земельну ділянку є рішення Шацької селищної ради №3/12 від 27.09.2002 року та №53/13.1 від 20.08.2019 року, дата державної реєстрації 30.09.2019 (а.с. 22).

Судом також встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Шацької селищної ради від 31.05.1995 року № 2 відповідачу ОСОБА_3 виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального будинку, площею 0,16 га, по АДРЕСА_1 .

Згідно акту про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку в містах, селищах міського типу і селах від 5 червня 1995 року, на даній земельній ділянці 40*40 м запроектовано житловий будинок розміром 10.00*12.00 м. та господарський хлів (сарай) розміром 10.00*5.00 м. Відстань від запроектованого господарського хліва до межі земельної ділянки (в подальшому суміжна з земельною ділянкою ОСОБА_1 - 8 м) (а.с. 36).

З технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що рік побудови будинку - 1995 (а.с. 44-48). Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.01.2006 року підтверджується, що даний будинок належить ОСОБА_3 (а.с. 38). Належність їй даного будинку також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2020 року (а.с. 49). Судом також встановлено, що приблизно в цей період (1995-1996 роки) відповідачем ОСОБА_3 на даній земельній ділянці побудовано сарай. Однак його розташування не відповідало запроектованому в Акті про винос в натуру меж земельної ділянки від 5 червня 1995 року.

Рішенням Шацької селищної ради від 19.02.1998 року № 11/5 ОСОБА_3 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , розміром 0,15 га з кадастровим номером :03:001:1009. Після виносу межі земельної ділянки в натурі конфігурація земельної ділянки мала вигляд рівностороннього прямокутника 42,81*35,95*40,65*36,04.

Належність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :03:001:1009, яка розташована по АДРЕСА_1 , підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №776319 від 23.11.2012 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05074 (а.с. 33), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2019 року, відповідно до якого відповідачем зареєстровано дану земельну ділянку 02.02.2019 року (а.с. 34).

В судовому засіданні встановлено, що на даній земельній ділянці відповідачем ОСОБА_3 сарай було розібрано та побудовано літню кухню.

Однак, як встановлено в судовому засіданні дану літню кухню було побудовано без відповідного дозволу, проекту. Відповідно до відповіді заступника начальника Управління - начальника відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління ДАБІ у Волинській області Жиги О. від 17.02.2020 року, на звернення позивача, вбачається, що ОСОБА_3 здійснено будівництво господарських будівель без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, чим порушено п. 13 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 13 Постанови КМУ від 13.04.2011 року №466 "Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт". За результатами перевірки складено відповідний акт та видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з вимогою усунути виявлені порушення у термін до 12.04.2020 року (а.с. 8). Дані порушення відповідачем (відсутність дозволу, проекту) призвели до того, що літня кухня збудована за межами належній ОСОБА_3 земельній ділянці.

Відповідачем ОСОБА_3 припис ДАБІ було виконано. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником господарської будівлі, що розташованої по АДРЕСА_1 . З технічного паспорту (інвентаризаційна справа №253) вбачається, що дана господарська будівля (літня кухня) побудована в 2020 році. До складу об`єкта нерухомого майна також входять колодязь та огорожа (а.с. 49). З технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та витягу з кадастрової зйомки вбачається, що земельна ділянка належна ОСОБА_1 межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 . Також з витягу з кадастрової зйомки вбачається, що об`єкт розташований на земельній ділянці ОСОБА_3 (літня кухня) частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 (а.с. 4, 5).

В матеріалах справи наявні листи ОСОБА_1 адресовані ОСОБА_3 з приводу знесення самовільно збудованого сарая на території земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 7). Відповідно до висновку експерта № 22-03 від 22.03.2021 про результати проведення судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №170/237/20, складеного судовим експертом Самулевичем В.М.:

1.Фактичне розташування житлового будинку по АДРЕСА_1 , не відповідає запроектованому, що було передбачено актом про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку від 05.06.1995 року - ОСОБА_3 , та співпадає зі схемою забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га, наявної в будівельному паспорті від 21.02.2020 року.

Розташування господарської будівлі на місцевості, що входить в склад будинковолодіння по АДРЕСА_1 , не відповідає запроектованій будівлі, що було передбачено актом про винос в натурі меж земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку від 05.06.1995 року та схемою земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га, наявної в будівельному паспорті від 21.02.2020 року. (рис. 1 та рис. 2, а.с. 142,143).

2.Фактичне розташування господарської будівлі належної ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , на місцевості, враховуючи межі земельних ділянок за кадастровими номерами: :03:001:1009 та :03:001:1721 (див. додаток до висновку експерта №22-03, топографо-геодезична зйомка (топографо-геозедичні роботи), виконана інженером-землевпорядником ОСОБА_5 ) Вищезазначена господарська будівля розташована на земельних ділянках належних ОСОБА_3 , кадастровий номер :03:001:1009 за цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ОСОБА_1 , кадастровий номер :03:001:1721 за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства.

Площа, яку займає господарська будівля на земельній ділянці належній ОСОБА_1 становить 27,98 кв.м. (0,0028 га);

Площа, яку займає господарська будівля на земельній ділянці належній ОСОБА_3 становить 119,31 кв.м. (0,0119 га).

3. Фактичне землекористування земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 за кадастровим номером :03:001:1009 не відповідає межам даної земельної ділянки, що визначені у поземельній книзі (каталог координат) 030011009 від 23.11.2012 року. Вище зазначена земельна ділянка перетинається (накладається) із земельною ділянкою , яка розташована по АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :03:001:1721, яка належить ОСОБА_1 , площа перетину становить 39,92 кв.м. (0,0040 га) (рис. 4, а.с. 149). Відповідно до основного переліку питань науково-медичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом МЮ України 08.10.1998 №53/5 (в чинній редакції), питання експертного завдання в частині "які шляхи вирішення питання приведення у відповідність фактичного землекористування правовстановлюючим документам" не входить до кола питань, які вирішуються земельно-технічною експертизою. 4. Межі земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :03:001:1721, згідно даних поземельної книги (каталог координат) 030011721 від 15.08.2018, не відповідають в натурі на місцевості (рис. 4, а.с. 149). На частині вищезазначеної земельної ділянки розташована огорожа та господарська будівля, належні ОСОБА_3 .

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. «г» та «е» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з установленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

З огляду на ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В результаті аналізу правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що висновком земельно-технічної експертизи від 22 березня 2021 року, який складений експертом Самулевичем В.М. на основі технічної документації на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , підтверджується факт того, що на земельній ділянці за кадастровим номером :03:001:1721, належній ОСОБА_1 на праві приватної власності частково знаходиться господарська будівля та паркан, що належать відповідачу ОСОБА_3 , тобто, що остання чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача в частині про відмову в задоволенні позову з підстав співмірності вартості земельної ділянки позивача, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, та вартості літньої кухні належної відповідачу, оскільки це не дає підстав для порушення права власності особи на земельну ділянку, яке охороняється законом.

Враховуючи зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає такими, що ґрунтуються на законі вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом демонтажу паркану та господарської будівлі, які частково знаходяться на даній земельній ділянці.

Крім того, задовольняючи вимоги позивача, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю другої групи, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України також стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» (станом на момент подачі позову до суду), а саме 840,80 грн. Також слід стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з правничою допомогою в розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень, які підтверджені документально.

В силу того, що позов задоволено повністю, питання про стягнення витрат пов`язаних з правничою допомогою наданою відповідачу судом не вирішується.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

На підставі ст.ст. 41, 55 Конституції України, ч. 2 ст. 158 ЗК України, ст.ст. 321, 373, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,10,12,81,89,141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу паркану та господарської будівлі, які частково знаходяться на даній земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з правничою допомогою в розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.04.2021

Суддя /підпис/ Н.В.Сушик Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Сушик