Справа №443/1146/20
Провадження №2/443/703/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 квітня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно», третя особа головний лікар комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» Буянов Володимир Федорович про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Чорненького Я.Б.

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати наказ КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» від 29.07.2020 № 43-К, в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної дитячого стаціонару, поновити її на посаді сестри медичної дитячого стаціонару, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2020 по день поновлення на роботі та стягнути моральну шкоду у розмірі 35 000,00 грн.

Обгрунтування позиції сторін.

В обгрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 , зазначає, що з 26.06.1992 вона працювала в Комунальному закладі Львівської обласної ради «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» на посаді сестри медичної дитячого стаціонару. Наказом КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» від 29.07.2020 № 43-К її звільнено з посади сестри медичної дитячого стаціонару у зв`язку зі скороченням штату (п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України). Вважає, що при звільненні з посади Відповідачем було грубо порушено вимоги чинного трудового законодавства, оскільки її не було повідомлено про наступне вивільнення не пізніше як за два місяця, не було доведено до її відома та не ознайомлено її з розпорядчими документами щодо проведення скорочення, не було проведено порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі і тих, які підлягають звільненню. Окрім того не враховано обставини передбачені ч.2 ст. 42 КЗпП України, які надають їй переважне право на залишенні на роботі, а саме більш висока кваліфікація, в сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком, двадцятивосьмирічний безперервний стаж роботи у відповідача, відсутність дисциплінарних стягнень. Також, зазначає, що відповідач порушив інструкцію №58 Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме п. 4.2 та п. 7.1.

Окрім того, позивачка зазначає про те, що внаслідок звільнення з роботи в неї різко погіршилося самопочуття, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись до лікаря за допомогою. Враховуючи вищевказане та у зв`язку з постійними переживаннями щодо втрати роботи, на якій пропрацювала 28 років, а також враховуючи складну ситуацію в країні - поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2), за результатами обстежень та відповідних досліджень, ОСОБА_1 поставлено діагноз ІХС Атеросклеротичний кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба II ст., вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, та призначено відповідне лікування, яке потребує значних фінансових витрат, у зв`язку із яким просить стягнути з відповідача 35 000, 00 грн. моральної шкоди.

З врахуванням вищенаведеного просить позовні вимоги задовольнити.

29.10.2020 представником відповідача КП «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» адвокатом Чорненьким Я.Б. подано відзив, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити покликаючись на наступне. 26.03.2020 адміністрацією КЗ ЛОР " Обласний дитячий протитуберкульозний диспансер "Журавно" на виконання наказу №18-к від 16.03.2020 "Про оптимізацію чисельності посад у штатному розписі" ОСОБА_1 було попереджено про можливе звільнення із займаної посади з 16.06.2020, а саме інспектором з кадрів ОСОБА_3 зачитано їй зміст персонального попередження, передано їй один примірник та запропоновано розписатись в отриманні, однак ОСОБА_1 відмовилась це зробити про що було складено Акт №28 про відмову поставити підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення (копія додається, оригінал мається у відповідача). Представник відповідача вважає, що при звільнені були враховані вимоги ч. 2 ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі, а саме: більш висока кваліфікація; в сім`ї не має інших працівників із самостійним заробітком; тривало та безперервно працювала в даній установі, з 1992 року; дисциплінарні стягнення протягом періоду роботи відсутні. Оскільки при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 , є працівником з досить високою кваліфікацією в порівнянні із іншими, однак із врахуванням стану здоров`я, а саме наявності у неї ряду хронічних захворювань у ОСОБА_1 не було переважного права на залишення на роботі у зв`язку із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, оскільки кваліфікація та продуктивність праці в із іншими працівниками посади яких підлягали скороченню, були нижчими, а відтак вимоги ч. 2 ст. 42 КЗпП України не могли бути застосовані, оскільки такі застосовуються лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

18.12.2020 представником позивачки ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, згідно якого просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки обставини наведі в відзиві відповідачем не відповідають дійсності та суперечить чинному законодавству. Звертає увагу на те, що відповідач визнав факт того, що ОСОБА_1 є працівником з досить високою кваліфікацією в порівнянні із іншими працівниками, відтак це є тією умовою на підставі якої позивачка мала переважне право залишення на роботі. Посилання відповідача на той факт, що при порівняльному аналізі продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі і тих, які підлягають звільненню було враховано стан здоров`я позивачки, а саме наявності у неї ряду хронічних захворювань, не заслуговує на увагу та є безпідставним, оскільки на момент проведення порівняльного аналізу відповідачу не могло бути відомим про наявність в позивачки ряду хронічних захворювань, що підтверджує той факт, що оцінка взагалі не проводилась, а навіть якщо і проводилась, то проводилась одноособово, необ`єктивно та упереджено.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.09.2020 у справі відкрито провадження, а справу призначено до судового розгляду на 22.09.2020 /а.с. 20-21/.

22.09.2020 у судовому засідання розгляд справи відкладено на 23.10.2020 у зв`язку з неявкою представника відповідача /а.с.37-39/.

23.10.2020 у судовому засідання розгляд справи відкладено на 27.11.2020 , оскільки суд не мав можливості встановити особу представника відповідача, а також третьої особи, у зв`язку з відсутністю документів /а.с. 45/.

27.11.2020 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному /а.с.68/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.12.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, розгляд справи відкладено на 29.01.2021 /а.с. 83-84/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.01.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, розгляд справи відкладено на 09.03.2021/ а.с.126-127/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.03.2021 розгляд справи відкладено на 19.03.2021 у зв`язку з надходженням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. /а.с.138/.

19.03.2021 оголошено перерву до 02.04.2021 у зв`язку із закінченням робочого дня /а.с.143-157/.

Розгляд справи по суті відбувся 02.04.2021.

Пояснення сторін по справі та інших учасників процесу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позові та відповіді на відзив, а відтак просять позов задовольнити. Представник позивачки ОСОБА_2 додатково пояснив, що вважає наказ про звільнення протиправним, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено за два місяці про вивільнення, не було створено комісію для порівняльного аналізу праці та кваліфікації працівників, не враховано переважне право позивачки на залишення на роботі, не запропоновано вільних місць, не вчасно вручено трудову книжку, а також ОСОБА_1 звільнено не в робочий день. Також вказує на те, що відповідач без затвердження нового статуту в якому було б визначено чисельну кількість працівників які підлягають вивільненню, не мав права вчиняти будь які дії пов`язані з вивільненням працівників (попередження про скорочення штату працівників).

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Чорненький Я.Б. проти задоволення позову заперечив з мотивів наведених у відзиві, додатково пояснив, що при звільненні ОСОБА_1 з посади сестри медичної дитячого стаціонару було дотримано вимоги норм трудового законодавства. Порушення допущені працівниками відділу кадрів при видачі позивачці трудової книжки не можуть бути підставою для скасування спірного наказу, а відтак з врахуванням всіх обставин в задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні третя особа головний лікар комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» Буянов В.Ф. позов заперечив з мотивів наведених у відзиві. Додатково пояснив, що вивільнення відбувалось у зв`язку із скороченням чисельності дітей які перебували на лікуванні у стаціонарі та відсутністю належного фінансування на оплату праці працівників. Відповідно до наказу №35 КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» від 25 червня 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису», вирішено вивести із штатного розпису з 01.08.2020 3.75 шт.од. сестра медична дитячого стаціонару. Відповідно до п.3 даного наказу було створено комісію у складі завідувача відділом, лікаря-фтизіатра дитячого ОСОБА_4 , секретар-друкарка ОСОБА_5 , заступника головного лікаря з педагогічної частини Савчин С.Ф., начальника планово-економічного відділу Левицької Н.В. та завідувача господарством ОСОБА_6 , якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню згідно даного наказу інспектору кадрів ОСОБА_3 . Дана комісія засідала часто, переважно під час проведення планьорок, на яких виступали керівники структурних підрозділів, які вказували на осіб, які на їхню думку підлягають вивільненню. Розглядали кожну кандидатуру, яка пропонувалась на вивільнення. Протоколів засідань комісія не вела, а також прийняті рішення документально не оформлялись. Про вивільнення повідомили всіх працівників. Переважне право на залишення на місці праці надавали інвалідам, особам, які не мають додаткового заробітку та мають на утриманні малолітніх дітей. Дозволу профспілки на вивільнення позивачки непотрібно, оскільки остання не являлась членом профспілки. При прийнятті рішення про вивільнення позивачки, враховували як її стан здоров`я так і той факт, що вона на відміну від інших кандидатів на вивільнення, отримувала пенсію, відтак була більш матеріально захищеною. Також зазначив, про відсутність будь-яких вільних посад, які б можна було б запропонувати позивачці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила, що працює у відповідача на посаді начальника планово-економічного відділу КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно». Відповідно до наказу №35-К КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» від 25 червня 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису» вона входила до складу комісії, якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню. На засіданнях комісії заслуховували керівників структурних підрозділів, які пропонували осіб на вивільнення. При прийнятті рішення про вивільнення позивачки комісія врахувала, що вона має дохід у вигляді пенсії, діти дорослі, а інші кандидат не зважаючи на менший стаж роботи та нижчу кваліфікаційну категорію за спеціальністю, були молодими людьми без доходу та на їхньому утриманні перебували діти. Також повідомила, що 26.03.2020 вона разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в першій половині дня повідомляли працівників КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» про скорочення посад з 16.06.2020, серед яких була і позивачка. Оскільки позивачка відмовилась отримувати персональне попередження таке їй було зачитано, після чого було запропоновано отримати його та поставити свій підпис. Оскільки позивачка категорично відмовилась отримувати персональне попередження, на місці було складено акт №28 від 26.03.2020 «Про відмову поставити свій підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснила, що працює у відповідача на посаді секретаря-друкарки КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно». 26.03.2020 вона разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в першій половині дня повідомляли працівників КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» про скорочення посад з 16.06.2020. Позивачці персональне попередження не зачитували, так як вона відмовилась підходити до столу. Оскільки позивачка повідомила про те, що нічого підписувати не буде, на місці було складено акт №28 від 26.03.2020 «Про відмову поставити свій підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення». Також повідомила, що в засіданнях комісії якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню, участі не брала та її членом не була.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , пояснила, що працює у відповідача на посаді статистик медичний, по сумісництву інспектор з кадрів КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно». Відповідно до наказу №35 КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» від 25 червня 2020 року «Про внесення змін до штатного розпису» вона входила до складу комісії якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню. На засіданнях комісії заслуховували керівників структурних підрозділів, які пропонували осіб на вивільнення. При прийнятті рішення про вивільнення позивачки комісія врахувала, що вона має дохід у вигляді пенсії, діти дорослі, а інші кандидат не зважаючи на менший стаж роботи та нижчу кваліфікаційну категорію за спеціальністю, були молодими людьми без доходу та на їхньому утриманні перебували діти. Кандидатуру позивачки порівнювали з кандидатурою ОСОБА_8 , з кандидатурами інших працівників, порівняльний аналіз не проводили. Також повідомила, що 26.03.2020 вона разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в першій половині дня повідомляли працівників КЗ ЛОР «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» про скорочення посад з 16.06.2020, серед яких була і позивачка. Оскільки позивачка відмовилась отримувати персональне попередження таке їй було зачитано, після чого було запропоновано отримати його, про що поставити свій підпис. Оскільки позивачка категорично відмовилась отримувати персональне попередження, на місці було складено акт №28 від 26.03.2020 «Про відмову поставити свій підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення».

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, третю особу та свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 . Наказом № 48 від 26.06.1992 зарахована на посаду палатної медсестри./а.с.10-11/

01.01.2006 посаду медсестри перейменовано на посаду сестри медичної. /а.с.11/

31.07.2020 звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі наказу № 43-к від 29.07.2020. /а.с.12/

Відповідно до посвідчення № 385/н ОСОБА_1 пройшла атестацію в атестаційній комісії Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації і наказом від 25.10.2017 № 684-к їй підтверджена вища категорія зі спеціальності сестринська справа. /а.с.14/

Відповідно до Наказу КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» № 18-К від 16.03.2020 «Про оптимізацію чисельності посад у штатному розписі» створено комісії для подачі у профспілковий комітет письмового подання про розірвання трудового договору, які підлягають звільненню у зв`язку з скороченням не пізніше ніж за три місяці, персонально повідомити всіх працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. /а.с.58/

Відповідно до Наказу КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» № 35-К від 25.06.2020 «Про внесення змін штатного розпису» оптимізовано та впорядковано штатну чисельність працівників санаторію, зокрема посаду сестри медичної дитячого стаціонару 3,75 шт. один.

Відповідно до п.3 даного наказу було створено комісію у складі завідувача відділом, лікаря-фтизіатра дитячого ОСОБА_4 , секретар-друкарка ОСОБА_5 , заступника головного лікаря з педагогічної частини ОСОБА_9 , начальника планово-економічного відділу Левицької Н.В. та завідувача господарством Белей Т.М., якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню згідно даного наказу інспектору кадрів ОСОБА_3 /а.с.59-60/

Відповідно до «Персонального попередження» ОСОБА_1 повідомлялась , що посада яку вона займає підлягає скороченню з 16.06.2020. /а.с.61/

Згідно акту « Про відмову поставити підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення» від 26.03.2020 № 28 інспектор з кадрів ОСОБА_3 прочитала позивачці зміст персонального попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників та передала їй один примірник. Також запропонувала позивачці розписатися в отриманні персонального попередження, але вона відмовилась. /а.с.62/

Згідно довідки виданої КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» змінено назву установи Комунальний заклад обласний дитячий протитуберкульозний санаторій смт. Журавно на Комунальний заклад Львівської обласної ради «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно». /а.с.78/

Відповідно до Виписки із наказу № 40 від 30.05.1986 по КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» на посаду головного лікаря обласного дитячого протитуберкульозного санаторію смт. Журавно з 30.05.1986 призначено ОСОБА_10 /а.с.79/

Згідно табелю роботи працівників у січні 2020 року ОСОБА_1 відпрацьовано 151.2 години, у лютому 2020 року 144 год, у березні 2020 151, 2 год, у квітні 2020 року 151, 2 години. /а.с.105/

Відповідно до штатного розпису КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» на 105 ліжок станом на 01.01.2020 на підприємстві було штатних посад сестри медичної дитячого стаціонару В категорії 16.5 /а.с. 112-119/

Відповідно до штатного розпису КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» на 105 ліжок станом на 01.08.2020 на підприємстві 12.0 штатних посад сестри медичної дитячого стаціонару В категорії /а.с. 106-111/

Відповідно до списку працівників КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно», лікарі, медсестри та молодші медсестри, визначено критерії, які враховувались при прийнятті рішення про вивільнення працівників в тому числі і позивачки. /ас.132-135/

Згідно мед огляду позивачки у останньої наявні скарги на вялість, втрату настрою, погіршення почуття радості, періодичне порушення координації, головокружіння, плаксивість, порушення сну. (Довідка від 31.08.2020) /а.с.30/.

Згідно довідки від 8.09.2020 значне покращення після отриманого лікування. /а.с.32/

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 із посади сестри медичної дитячого стаціонару КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно».

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівника.

Положеннями п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем на підтвердження факту належного повідомлення позивача про наступне вивільнення надано суду персональне попередження на імя ОСОБА_1 , відповідного до якого остання повідомлялась , що посада яку вона займає, підлягає скороченню з 16.06.2020. /а.с.62/ та акт « Про відмову поставити підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення» від 26.03.2020 № 28, відповідно до якого інспектор з кадрів ОСОБА_3 прочитали позивачці зміст персонального попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників та передала їй один примірник. Також запропонувала позивачці розписатися в отриманні персонального попередження, але вона відмовила. Даний акт підписано ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 /а.с.62/.

Зважаючи на пояснення позивачки, відповідно до яких її ніхто персонально не повідомляв про наступне вивільнення, а також на пояснення свідка ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що позивачці персональне попередження про наступне вивільнення не зачитували, так як вона відмовилась підходити до столу та повідомила про те, що нічого підписувати не буде, на місці було складено акт №28 від 26.03.2020 «Про відмову поставити свій підпис на підтвердження отримання персонального повідомлення», суд приходить до висновку, що позивачка не була повідомлена відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Відповідачем не надано суду будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження належного повідомлення позивача відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, з пропозицією іншої роботи на тому ж підприємстві.

Окрім того, суд звертає увагу не те, що згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22.09.2020 по справі №161/7196/19.

Судом встановлено, що позивачка з 26.06.1992 працювала в Комунальному закладі Львівської обласної ради «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» на посаді сестри медичної дитячого стаціонару, стаж роботи 28 років. Відповідно до посвідчення № 385/н ОСОБА_1 пройшла атестацію в атестаційній комісії Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації і наказом від 25.10.2017 № 684-к, їй підтверджена вища категорія зі спеціальності сестринська справа. Позивачка є працівником з досить високою кваліфікацією порівняно з іншими працівниками, що визнається сторонами і про що зазначає відповідач в своєму відзиві. Відповідно до Наказу КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» № 35-К від 25.06.2020 «Про внесення змін штатного розпису» оптимізовано та впорядковано штатну чисельність працівників санаторію, зокрема, посаду сестри медичної дитячого стаціонару 3,75 шт.один. Відповідно до п.3 даного наказу було створено комісію у складі завідувача відділом, лікаря-фтизіатра дитячого ОСОБА_4 , секретаря-друкарки ОСОБА_5 , заступника головного лікаря з педагогічної частини ОСОБА_9 , начальника планово-економічного відділу Левицької Н.В. та завідувача господарством ОСОБА_6 , якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню згідно даного наказу інспектору кадрів ОСОБА_3 /а.с.59-60/. На підтвердження проведення аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників які підлягали звільненню та працівників, які залишались на роботі відповідачем надано список працівників КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно», лікарі, медсестри та молодші медсестри» з якого вбачається, що у ОСОБА_11 , ОСОБА_8 які перебували на аналогічних посадах нижча категорія, а саме перша, а у позивачки вища, та менший трудовий стаж. Більше того в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що при прийнятті рішення про вивільнення позивачки комісія кандидатуру позивачки порівнювали тільки з кандидатурою ОСОБА_8 , а з кандидатурами інших працівників, порівняльний аналіз не проводили. В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснила, що в засіданнях комісії якій доручено подати списки працівників, що підлягають вивільненню участі не брала та її членом не була. Відповідачем не надано жодного рішення комісії за результатом проведених засідань комісії, відтак суд приходить до висновку, що відповідачем, питання щодо переважного права на залишення на роботі працівників які підлягали вивільненню взагалі не розглядалося, що є порушенням статті 42 КЗпП України.

Також в судовому засіданні встановлено, що визнається і представником позивача що відповідач порушив інструкцію №58 «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме п. 4.2 та п. 7.1.

З врахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про звільнення позивачки без законної підстави, що, відповідно до приписів частин першої, другої статті 235 КЗпП України, є підставою для поновлення її на попередній роботі з одночасною виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом також встановлено, що відповідачка не була членом, первинної профспілкової організації, відтак при її вивільненні не вимагалось згоди даного органу.

Не заслуговують на увагу твердження позивачки про те, що при її звільненні їй не було запропоновано іншої посади, оскільки в судовому засіданні було встановлено про відсутність вільних посад, які б могли бути запропоновані позивачці.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд керується Законом України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзаців 3 і 4 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (надалі - Порядок) середня заробітна плата в усіх випадках (крім оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки) обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому, якщо протягом останніх двох календарних місяців роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з положеннями п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з вищенаведеними правилами нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі години виходячи із середньогодинного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Правова позиція аналогічного змісту щодо правильності застосування норми статті 235 Кодексу законів про працю України та Порядку наведена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц.

При визначенні середньо годинної заробітної плати ОСОБА_1 , суд виходить із заробітної плати за травень та червень 2020, що відповідно становить 763, 35 грн. та 4 827, 80, та тривалості робочого часу за травень та червень 2020, що відповідно становить 12 та 88 годин., а відтак її середньо годинна заробітна плата становить 55,91 грн. (763, 35 грн. + 4 827, 80 грн.) : (12 год + 88 год).

Для визначення тривалості робочого часу для вирахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керувався Листом Мінсоцполітики від 29.07.2019 №1133/0/206-19 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік згідно якого тривалість робочого часу при 36-ти годинному тижні у липні- грудні 2020 року становить відповідно: 165,6 год., 144 год., 158,4 год, 151,2 год, 151,2 год, 158,4 год та Листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 № 3501-06/219 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік, згідно якого тривалість робочого часу при 36-ти годинному тижні у січні - квітні 2021 року відповідно становить: 136,8 год, 144 год, 158,4 год, 158,4 год.

Кількості робочих годин, за які підлягає виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд обчислювався шляхом додавання середньої тривалості робочих годин в певному місяці, в даному випадку 1 день за липень 2020 (31.07.2020), що становить 5,34 год., 2 дні за квітень 2021 (1 та 2 квітня 2021), що становить 10,56 год. та повні місяці з серпня 2020 по березень 2021, що у сукупному розмірі становить 1218, 30 годин вимушеного прогулу.

Отже, з КЗ ЛОР «Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Журавно» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2020 по 02.04.2021 грн в сумі 68 115,15 гривень (1 218,30 год х 55,91 грн) з вирахуванням обов`язкових платежів та зборів.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 235 КЗпП України- рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, як і рішення в частині стягнення платежу - заробітної плати за один місяць з вирахуванням податків.

Зважаючи на те, що норми тривалості робочого часу позивачки встановленні у відповідності до 36 годинного робочого тижня у погодинній оплаті праці, а стягненню в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, суд обчислюючи вказану суму виходив із середньої заробітної плати за останні два місяці, що передують звільненню позивачки, тобто за травень-червень 2020 з врахуванням фактично відпрацьованих годин. Таким чином, негайному виконання підлягає сума в розмірі 2 795, 50 грн. ((12 год. + 88 год) /2) х 55,91).

Щодо відшкодування моральної шкоди

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Крім того, постановою ВС від 15.01.2020 у справі № 463/3880/16-ц встановлено, що Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Згідно з правилом, встановленим ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4,1 1, 31 ЦПК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірним із заподіяною моральною шкодою.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував душевні страждання, яких зазнала позивачка у зв`язку з її незаконним звільненням, через що, змінився її звичний спосіб життя, а відтак суд вважає, що з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки в сумі середньомісячної заробітної плати в розмірі 2 795, 50 грн. для відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто, вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є вимогами, при пред`явленні яких позивач звільняється від сплати судового збору.

Так, відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Порядок та строки виплати заробітної плати визначені в статті 115 КЗпП України.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є іншим видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для даного стягнення проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є тотожною до вимог про стягнення заробітної плати, а тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції від 22 травня 2015 року, яка набрала чинності 1 вересня 2015 року, судовий збір не сплачується.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Тобто, Верховний Суд прийшов до висновку, що п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» чітко визначено вимоги, які випливають з норм трудового законодавства, які не підлягають оплаті судовим збором при зверненні до суду.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий за дві позовні вимоги немайнового характеру (визнання противправним та скасування наказу в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 та поновлення на роботі ОСОБА_1 ) у сумі 1 681, 60 грн, а також за позовну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) у розмірі 840,80 грн.

Також, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір за вимогу майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у сумі 67,18 грн. ( 2 795, 58 х 100% : 35 000,00 = 7,99%; 840,80 : 100% х 7,99 % = 67,18).

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, ЦПК України

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно», третя особа головний лікар комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» Буянов Володимир Федорович про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ комунального закладу Львівської обласної державної адміністрації «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» від 29.07.2020 №43-К в частині звільнення ОСОБА_1 з 31.07.2020 з посади сестри медичної дитячого стаціонару у зв`язку зі скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної дитячого стаціонару комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» з 31.07.2020.

Стягнути з комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» (адреса: Львівська область, Жидачівський район, смт. Журавно, вул. Зелена, 2, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2020 по 02.04.2021 в сумі 68 115 (шістдесят вісім тисяч сто п`ятнадцять гривень) грн. 15 коп. з відрахуванням обов`язкових до сплати податків та зборів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді сестри медичної дитячого стаціонару комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмір 2 795 (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень) грн. 50 коп.

Стягнути з комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» (адреса: Львівська область, Жидачівський район, смт. Журавно, вул. Зелена, 2, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму моральної шкоди у розмірі 2 795 (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень) грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно» (адреса: Львівська область, Жидачівський район, смт. Журавно, вул. Зелена, 2, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 67 грн. 18 коп. (за вимогу майнового характеру (моральна шкода), яка подана фізичною особою).

Стягнути з комунального закладу Львівської обласної ради «Обласний протитуберкульозний санаторій «Журавно»» на корись держави судовий збір у сумі 1 681 грн. 60 коп. (за дві вимоги немайнового характеру, яка подана фізичної особою) та 840, 80 грн. (за вимогу майнового характеру, яка подана фізичною особою ), а всього 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.04.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко