Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1254/20

Провадженя № 2/338/56/21

29 березня 2021 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Полек Х.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення та передачі ключів від нього,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , звернулась в суд із позовом до ОСОБА_5 , в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею ( ОСОБА_1 ) та неповнолітнім сином ( ОСОБА_4 ) будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час - Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, шляхом вселення її до будинку та передачі їм ключів від нього. Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2004 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року задоволено позов ОСОБА_5 , шлюб між ними розірвано. Неповнолітній син проживає з нею. Відповідач більше 15 років працює в Чеській Республіці, де облаштував та налагодив своє особисте життя й матеріальне становище. Впродовж року він більше часу перебуває за межами України, аніж вдома.

Вона з 28 січня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою від народження зареєстрований і ОСОБА_6 . Будинок по АДРЕСА_1 до укладення шлюбу між нею та відповідачем був придбаний останнім.

В липні 2020 року ОСОБА_5 приїхав з Чехії додому та, оскільки на той час вони вже були розлучені, почав виганяти їх з сином з будинку. Спочатку вони не хотіли покидати помешкання, однак відповідач з часом став застосовувати щодо неї фізичне насильство, бив і силою виганяв з будинку. Вона та неповнолітній ОСОБА_4 боялись погроз відповідача, такої його поведінки, тому не могли більше проживати в зазначеному вище будинку. За час їх відсутності ОСОБА_5 поміняв замки у вхідних дверях будинку, в дверях господарських будівель, тому вони з сином вже не мають змоги зайти до помешкання.

Позивачка зазначає, що працює в Солотвинській селищній раді, син навчається в Івано-Франківському коледжі фізичного виховання (на даний час переважно дистанційно), тому вони змушені проживати в селищі Солотвин. Однак відповідач реально позбавив їх права на житло, тому мешкають в чужих квартирах. На даний час в провадженні суду знаходиться цивільна справа про поділ спільного майна подружжя, питання про виселення її та неповнолітнього сина ОСОБА_4 з будинку відповідачем не ставилось.

ОСОБА_1 вказує, що вона та син мають право на рівні з відповідачем користуватись житлом по АДРЕСА_1 , однак він в добровільному порядку до будинку їх не допускає.

З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. 9, 156 Житлового кодексу УРСР , ст. 405 ЦК України, позивачка просить позов задоволити.

17 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_5 , в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, вважає, що відсутній предмет спору. Зокрема, відповідач вказує, що твердження позивачки про те, що він змінив замки у вхідних дверях та чинить їй і синові перешкоди в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 , в якому вони зареєстровані, не відповідачють дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Таким чином позовна вимога про усунення перешкод в користуванні будинком є необгрунтованою та недоведеною.

Крім того, відповідач зауважує, що позивачка в позовній заяві зазначає про розгляд судом справи про поділ спільного майна подружжя і заявляє, що питання про їх (її та неповнолітнього сина) виселення з будинку ним не ставилось. Таким чином ОСОБА_1 сама підтверджує той факт, що ним не вчинялись будь-які дії, які б мали на меті чинити їй та їхньому синові перешкоди в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 , а обставини, які визнаються учасниками справи, зазначені в заявах по суті справи, не підлягають доказуванню. Також ОСОБА_5 вказує, що впродовж спільного проживання з позивачкою він придбав однокімнатну квариру в АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 . Синові ОСОБА_4 придбав трикімнатну квартиру по АДРЕСА_3 .

На даний час не має змоги працювати в Чехії, тому змушений проживати у власному будинку в АДРЕСА_1 , але його колишній дружині це не подобається, тому нею подано позов, який має очевидно штучний характер. На відміну від ОСОБА_1 у нього відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, будинковолодіння чи квартира, де він мав би змогу проживати, окрім житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в позові. ОСОБА_1 також зазначила, що хоча будинок по АДРЕСА_1 набуто відповідачем до укладення шлюбу з нею, однак за час спільного проживання вони значно покращили його стан, облагородили територію домогосподарства, на що витрачались спільні кошти. В зазначеному будинку залишились всі її та синові речі, до яких вони на даний час не мають доступу. Іншого житла, придатного для проживання, в якому вони з сином могли б мешкати, немає. Змушені проживати у її батьків, що створює незручності. Сторона відповідача стверджує, що ОСОБА_5 не чинить їй та синові перешкод в користуванні будинком по АДРЕСА_1 , однак, коли вона намагалась потрапити в дім, виявила, що замки в будинку та господарських будівлях змінено, нові ключі у неї відсутні. Зауважила, що поданих нею доказів достатньо для вирішення даного спору та ухвалення рішення у справі. Просила також стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що його довірителька з сином змушені були покинути житловий будинок по АДРЕСА_1 , в якому вони зареєстровані та проживали тривалий час, через агресивну поведінки відповідача, в тому числі, фізичне насильство щодо ОСОБА_1 . Конфлікти неодноразово відбувались в присутності неповнолітнього ОСОБА_4 , що негативно впливало на його психічний стан. За цими фактами слідчим відділом відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, пояснила, що позивачкою не подано доказів на підтвердження обставин, на які вона ( ОСОБА_1 ) посилається, як на підставу своїх вимог. Наполягала на тому, що позов подано за відсутності предмета спору. Станом на сьогодні відповідач проживає в Чехії. Останнім часом не відвідував Україну, тому фізично не може чинити позивачці та неповнолітньому ОСОБА_4 перешкоди в користуванні житлом. Вони зареєстровані в будинку по АДРЕСА_1 , тому мають право користуватись житлом та проживати в ньому.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст. 156 Житлового кодесу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 перебували в шлюбі, який зареєстрували 09 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції (а.с. 9).

За час перебування в шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області 04 серпня 2006 року народження) (а.с. 8).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року, яке набрало законної сили 11 червня 2020 року, у справі № 338/927/19 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 10).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, копії будинкової книги для прописки громадян, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28 січня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за зазначеною адресою з 17 серпня 2012 року (а.с. 6, 7, 16-17).

Як встановлено судом, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належить відповідачу у справі ОСОБА_5 , що не оспорюється сторонами (а.с. 11 - 15, 18).

Відповідно до інформаційної довідки №217118375 від 21 липня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить однокімнатна квартира загальною площею 40,8 кв.м, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 33-35)

Неповнолітньому ОСОБА_4 належить трикімнатна квартира загальною площею 77,3 кв.м, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , форма власності - приватна, частка - 1/1, що підтверджується інформаційною довідкою №217132963 від 21 липня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (36 -37).

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Разом з тим, позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить їй та їхньому неповнолітньому синові ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 , в якому вони зареєстровані, тобто не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з того, що самі по собі твердження позивачки про те, що відповідач чинить їй та їхньому неповнолітньому синові перешкоди в користуванні житловим будинком, в якому вони зареєстровані та мають право проживати, поміняв замки та не надав нові ключі, а також додані до позовної заяви довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , копія сторінок будинкової книги та технічного паспорта на будинок, не є достатніми та беззаперечними доказами на підтвердження позовних вимог. Інших належних і допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування у даній справі, стороною позивачки суду не надано.

Крім того, твердження позивачки про те, що будинок по АДРЕСА_1 , є єдиним їхнім (її та сина) житлом, спростовані в ході розгляду справи стороною відповідача, зокрема, наданими суду інформаційними довідками про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної власності квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .

З огляду на викладене, оцінюючи належність та допустимість поданих доказів, їх достатність і взаємозв`язок, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати слід залишити за останньою.

На підставі наведеного, керуючись ст. 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом вселення та передачі ключів від нього, відмовити

Судові витрати залишити за позивачкою ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст виготовлено 08 квітня 2021 року.

Суддя Л.Я. Рибка