№ 207/3388/20
№ 2/207/61/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Білецькій В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом, який уточнив протягом розгляду справи, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 15 вересня 2001 року; шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красноград Харківської області за актовим записом № 117. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з серпня 2019 року і на теперішній час вони проживають окремо, у кожного своє особисте життя. ОСОБА_1 вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, причиною стали постійні сварки та конфлікти, які виникали на ґрунті різних поглядів на права та обов`язки подружжя, відсутності спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, небажання поступитися один одному під час їх розв`язання. Все це призвело до поступового погіршення стосунків між ними та втрати фізичних та духовних зв`язків, втрати почуття любові один до одного, тому просить шлюб розірвати.

В направленій до суду письмовій заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розглянути справу без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу.

Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 15 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красноград Харківської області за актовим записом № 117 (арк.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с. 7). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з серпня 2019 року і на теперішній час вони проживають окремо. ОСОБА_1 вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Причиною фактичного припинення подружніх стосунків згідно позовної заяви стали постійні сварки та конфлікти, які виникали на ґрунті різних поглядів на права та обов`язки подружжя, відсутності спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, небажання поступитися один одному під час їх розв`язання. Все це призвело до поступового погіршення стосунків між ними та втрати фізичних та духовних зв`язків, втрати почуття любові один до одного, тому просить шлюб розірвати.

З письмової заяви відповідачки вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу стане примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідача, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов необхідно задовольнити.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 15 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красноград Харківської області за актовим записом № 117 - розірвати.

Залишити без змін прізвище ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.