Справа № 461/6735/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/52/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/6735/20 за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» Трофімової Л.А. на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання частини договору недійсним»,-

в с т а н о в и в :

25.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк»), третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання частини договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.03.2019 року між нею та відповідачем АТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір № Z 06.00205.004987743.

Вважає, що у Кредитному договорі прописані умови, які суперечать принципу справедливості, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача та є підставою для визнання частини такого договору недійсним, а саме: п.1.11 Договору.

Також просила визнати недійсним положення п.6 Кредитного договору від 04.03.2019 року в частині встановлення комісії.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання частини договору недійсним задоволено частково.

Визнано положення п.1.11 Кредитного договору №Z 06.00205.004987743 від 04.03.2019 року недійсним.

Визнано недійсним положення п.6 Договору № Z 06.00205.004987743 від 04.03.2019 року в частині встановленої комісії.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Ідея Банк» в особі представника Трофімової Л.А.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач не погоджується з рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30.09.2020 року в частині задоволених позовних вимог, вважає його таким, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Посилається на те, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача та відмови останнього у наданні безоплатної послуги. Підписавши Кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила свою згоду на отримання послуги банку, яка передбачена п.1.11 Кредитного договору та згідна оплачувати такі послуги в розмірі, передбаченому п.6 Договору.Звертає увану на те, що з 10 червня 2017 року набули чинності нові Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49 (далі Правила). У пункті 5 Правил передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною у додатку 2 до цих Правил., що також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі, платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування.

Просить скасувати заочне рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» позивач ОСОБА_1 надала Відзив під заголовком «Додаткові пояснення».

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення 23.02.2021 року, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно частини другої статті 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною першою статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04 березня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Z06.00205.004987743 (далі Договір).

Відповідно до умов Договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 44 900.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності такого), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та оплатою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (Маржу банк).

За змістом пункту 1.11 Договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Законом України «Про споживче кредитування» (далі Закон) прописано, що договір про споживчий кредит-вид кредитного договору за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

У частині першій, другій статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» прописано, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/ рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі, якщо розмір майбутніх платежів і строки їх оплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосовано до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із договірних умов сторін по справі, а також правових позицій Верховного Суду прописаних у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 ; у постанові від 11 березня 2020 року справа № 708/195/19.

Згідно пункту 1.11 Кредитного договору від 04.03.2019 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Отже, оспорюваним пунктом 1.11 Кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 Кредитного договору, а саме: у Графіку щомісячних платежів.

Даючи системний аналіз норм Закону, співставляючи їх із умовами Кредитного договору та правовими позиціями Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що банк може встановлювати комісію за обслуговування кредиту, проте, існує ряд послуг, які Банк повинен надавати безоплатно, а тому встановлена відповідачем у пункті 1.11 Кредитного договору плата за такі дії є незаконною та несправедливою умовою договору.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною першою, третьою статті 203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з посиланням відповідача у апеляційній скарзі на Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49 (далі Правила).

Зазначені Правила є підзаконним актом, які регулюють механізм обрахунку загальної вартості кредитних послуг та їх відображення у відповідних графах. На час укладення між сторонами Кредитного договору від 04.03.2019 року діючим був Закон «Про споживче кредитування» який має вищу юридичну силу в порівнянні з Правилами та визначає умови Кредитного договору, порядок його надання та загальні витрати за користування кредитом.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для скасування такого колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі представника Трофімової Л.А. залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк