Єдиний унікальний номер 219/5506/20
Номер провадження 22-ц/804/750/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року у цивільній справі № 219/5506/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що до 19 травня 2020 року вона працювала техніком аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці Артемівського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

Наказом № 24-л від 19 травня 2020 року позивач була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників.

Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки відповідачем був порушений порядок вивільнення працівників.

По-перше, при звільненні позивача з роботи відповідачем не було враховане її переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Вважає, що на роботі були залишені особи, які мають нижчу кваліфікацію ніж вона, а також які мають менший безперервний стаж роботи на даному підприємстві. Її безперервний стаж роботи складає на день звільнення 37 років 1 місяць 25 днів (працювала у відповідача з 23 березня 1983 року). Працівники, які були залишені на роботі, мають набагато менший безперервний стаж роботі на підприємстві.

По-друге, відповідач не запропонував їй переведення на іншу роботу, хоча і на момент попередження їй про наступне вивільнення і до її звільнення з роботи на підприємстві малися вакансії.

З 20 травня 2020 року вона не працює.

19 травня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила видати їй довідку про розмір її середньоденного та середньомісячного заробітку. Всупереч приписам статті 49 КЗпП України зазначену довідку відповідач їй так і не видав.

З огляду на викладене, розмір свого середньоденного заробітку вона була змушена розраховувати самостійно, виходячи з розміру вихідної допомоги, яка обчислена з розміру її середньомісячного заробітку.

Відповідно до розрахункового листка за травень 2020 року, розмір нарахованої їй вихідної допомоги (тобто її середньомісячного заробітку) становить 5464,68 грн.

Згідно з порядком обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячний заробіток обчислюється виходячи із заробітку за останні два повні місяці роботи, тобто в її випадку він обчислений, як підсумок її заробітків за березень і квітень 2020 року поділений на 2.

Відтак підсумок її заробітків за березень та квітень 2020 року становить 10929,36 грн. (5464,68 грн. х 2).

Кількість робочих днів у березні-квітні 2020 року становить 42 робочі дні.

Розмір її середньоденного заробітку становить 260,22 грн. (10929,36 грн. : 42 робочих дні).

Позивач ОСОБА_1 просила суд першої інстанції поновити її на роботі техніком аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці Артемівського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» і стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 20 травня 2020 року і по день фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді техніка аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці Артемівського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» з 20 травня 2020 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення в сумі 41805,72 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь держави судовій збір у розмірі 1680,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вважає рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року незаконним та необґрунтованим.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року по справі № 219/5506/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про поновлення її на посаді техніка аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці Артемівського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та закрити провадження у справі.

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» - начальника юридичного відділу Артемівського управління по газопостачанню та газифікації Лєфтєра А.С., пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 з 23 березня 1983 року по 19 травня 2020 року перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», у том числі як правонаступника.

Відповідно до копії наказу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» № 24-Л від 19 травня 2020 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнена з посади техніка Аварійно-диспетчерського сектору, у зв`язку зі скороченням численності працівників на підставі наказу від 17 березня 2020 року № 88, з яким позивач ознайомилась у цей же день і отримала від роботодавця трудову книжку.

З розрахункового листа за травень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховані та виплачені належні їй суми при звільненні в розмірі 13 778,29 грн.

Відповідно до копії наказу Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» Артемівське УГГ № 107-Л-15 від 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01 жовтня 2015 року до 02.18. дільниці м. Світлодарськ на посаду техніка.

Згідно довідки про доходи, ОСОБА_1 дійсно працювала у Артемівському Управлінні по газопостачанню та газифікації на посаді техніка Світлодарської дільниці, звільнилась 19 травня 2020 року, за період з 01 березня 2020 року до 30 квітня 2020 року заробітна плата без податку на доходи становить 8798 грн. 13 коп., середньоденна заробітна плата без податку складає 219,95 грн., середньомісячна заробітна плата без податку складає 4399 грн. 06 коп.

Відповідно до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Артемівського УГГ на 2019 рік, встановлено 4 наявні посади аварійно-диспетчерського сектору.

Змінами до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Артемівського УГГ на 2020 рік виведено 3 посади техніка з 4-х наявних посад аварійно-диспетчерського сектору штатного розкладу.

Згідно відомостей про рівень кваліфікації та продуктивність праці, стаж роботи техніків Світлодарської дільниці Артемівського УГГ, ОСОБА_1 має освіту Єнакіївського гірного технікуму (технік-сантехнік), кваліфікація як працівника газового господарства відсутня, стаж роботи з 01 жовтня 2015 року по 19 березня 2020 року 4 роки 5 місяців, лікарняні та відпустки без збереження заробітної плати: 2017 рік-27 днів, 2018 рік-12 днів, 2019 рік-23 дня.

Попередженням від 18 березня 2020 року техніку аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці Артемівського УГГ ОСОБА_1 попереджено, про те, що у зв`язку з оптимізацією аварійно-диспетчерської служби Артемівського УГГ (з дільницями), з метою впорядкування виконуваних функцій, більш ефективного та раціонального використання трудових ресурсів, на підставі наказу ПАТ «Донецькоблгаз» № 81 від 12 березня 2020 року, та наказу Артемівського УГГ № 88 від 17 березня 2020 року, змінами істотних умов праці та введенням нового штатного розпису, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 19 травня 2020 року. Також повідомлено, що звільнення відбувається, виходячи з неможливості переведення ОСОБА_1 на іншу роботу у зв`язку з відсутністю вакантних посад на момент направлення повідомлення, з яким ОСОБА_1 ознайомлена 19 березня 2020 року.

Відповідно до наказу від 12 березня 2020 року № 81 «Про оптимізацію аварійно-диспетчерської служби», у зв`язку з оптимізацією аварійно-диспетчерської служби Артемівського УГГ (з дільницями) з метою впорядкування виконуваних функцій, більш ефективного та раціонального використання трудових ресурсів, було прийняте рішення про скорочення чисельності працівників аварійно-диспетчерської служби Світлодарської дільниці, а саме, скороченню підлягало 3 посади техніка (з 4-х наявних штатного розкладу).

Наказом від 17 березня 2020 року № 88 проведено скорочення численності працівників аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці у кількості трьох одиниць.

Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААБ №417800 та індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1016, № м/д 1085 19.05.2016 року, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, може виконувати лише легкий труд, без роз`їздів, відряджень.

У відповідності до інформації щодо наявності відпусток без збереження заробітної плати та знаходження ОСОБА_1 на лікарняному за період її працевлаштування в Артемівському УГГ з 01 жовтня 2015 року по 19 березня 2020 року, копії листів непрацездатності серії АГУ № 303087, АГУ № 815869, АДК № 991389, АДК № 833471, № 273542, ОСОБА_1 знаходилась на лікарняному в 2017 році - 27 днів (з 04 травня 2017 року по 15 травня 2017 року, з 28 вересня 2017 року по 12 жовтня 2017 року; в 2018 році - 12 днів з 20 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року; в 2019 році - 23 дні з 03 січня 2019 року по 14 січня 2019 року, з 18 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року.

Згідно протоколу № 32 від 21 березня 2020 року профспілкового органу - Профспілка «Газовики Донбасу» було прийнято рішення на скорочення працівників у кількості 6 чоловік, включаючи позивача ОСОБА_1 на підставі отриманих документів від Артемівського УГГ та цехкому Артемівського УГГ.

Згідно копії диплому серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 в 1977 році вступила до Єнакіївського гірничого технікуму і в 1981 році і закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності санітарно-технічне обладнання будинків на підставі рішення Державної кваліфікаційної комісії від 22 лютого 1981 року, присвоєно кваліфікацію техніка - сантехніка.

Відповідно до копій посвідчень № 31 та «139, сумісним рішенням правління «Донецькоблгаз» ОСОБА_1 була нагороджена двома знаками, а саме: у 2002 та 2009 році «Честь та Повага» І та ІІ ступеню.

Як вбачається із ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

На час прийняття рішення про скорочення саме посади позивача та на день її звільнення, її стаж безперервної роботи на підприємстві відповідача становив понад 30 років. Такий стаж роботи, при однаковій кваліфікації (відсутня кваліфікація як працівника газового господарства) був більшим, ніж у техніка ОСОБА_5 , яка залишилися працювати після скорочення штату, що є порушенням частин першої та другої статті 42 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних доказів вищої продуктивності праці ОСОБА_5 ніж у ОСОБА_1 відповідачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка, на відміну від інших техніків, які підлягали скороченню, щорічно (інколи по декілька разів отримувала лікарняні листи, має низьку продуктивність праці, ставиться до роботи з небажанням виконувати будь-яку роботу, конфліктує з колективом, що негативно впливає на продуктивність праці робітників, є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як вбачається із статті 5-1 КЗпП України, Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Частиною першої статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-XII (із змінами і доповненнями) передбачено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах (об`єднаннях), в установах і організаціях із звичайними умовами праці, в цехах і на дільницях, де застосовується праця інвалідів, а також займатися індивідуальною та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів.

Таким чином, відповідно до статті 17 вказаного вище Закону, позивач не підлягала скороченню з роботи.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2018 року у справі № 310/72/16-ц, провадження № 61-13883св18.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про те, що суд першої інстанції не врахував особисті пояснення ОСОБА_1 щодо обставин не виклику її до Профспілки на засідання по наданню дозволу на скорочення і не зважаючи на те, що позивачка ще до прийняття рішення про скорочення штату та проведення цієї процедури вже не була членом профспілки, від профспілкового органу Профспілка «Газовики Донбасу» була отримана згода на скорочення позивачки, є безпідставними, оскільки із пояснень в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснив, що на день засідання профспілки «Газовики Донбасу» позивач ОСОБА_1 була членом профсоюзного органу.

Частиною 1 cтатті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснено в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається із частини 1 статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи. Організації), 2 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання в межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причинг подання може розглядатися за його відсутності.

Із протоколу № 32 засідання профспілки «Газовики Донбасу» від 21 березня 2020 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 не була запрошена на засідання, де розглядалося питання про скорочення посад в Світлодарській дільниці Артемівського УГГ (том № 1, а.с. 81).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначене не відповідає положенням частини 3 статті 43 КЗпП України і містить порушення установленої законом процедури.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про те, що позивачка є особою з інвалідністю 2 групи (безстроково) і згідно з її індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1016, № м/д 1085 від 19.05.2016 року вона може виконувати легкий труд, без роз`їздів, відряджень і зазначене свідчить про неможливість виконувати роботу, передбачену посадовими обов`язками газового господарства, є безпідставними, оскільки стан її здоров`я дозволяв їй виконувати роботу, з якої вона незаконно була звільнена, що підтверджується медичною довідкою про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника № 4 від 05.10.2018 року (том № 1, а.с. 94).

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про те, що суд першої інстанції не врахував роз`яснення щодо змісту попередження від 18.03.2020 року техніку аварійно-диспетчерського сектору Світлодарської дільниці Артемівського УГГ ОСОБА_1 та вакансій на момент попередження про скорочення штатів, є безпідставними, оскільки позивач не підлягала скороченню.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року і задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 07 квітня 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна