ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 квітня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5017/20

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/511/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання транзакцій недійсними та такими, що не дозволені користувачем, визнання нарахування відсотків за користування кредитом неправомірними та відновлення залишків на рахунках,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 63 336,26 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банківської установи з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідачу був відкритий кредитний рахунок, видана кредитна картка зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 25 000 грн.

Представник позивача зазначав, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо внесення щомісячного платежу у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 19 травня 2020 року виникла заборгованість у сумі 63336,26 грн, з яких: 45 258,21 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 18 078,05 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив визнати недійсними та такими, що не дозволені користувачем, транзакції з рахунку НОМЕР_1 , вчинені 24 липня 2019 року: перекази зі своєї картки на суми: 8,24 грн, 3 184,90 грн, 5 175,75 грн, 13 090,11 грн, 13 090,11 грн, 5 900,36 грн, 3 105,45 грн, через Приват24 на суму 3 200 грн та переказ на свою картку НОМЕР_2 через Приват24 на суму 3 199,83 грн.

Просив визнати недійсними та такими, що не дозволені користувачем, транзакції з його рахунків вчинені: 20 серпня 2019 року на суму 20 грн, 27 серпня 2019 року на суму 267,18 грн, 20 серпня 2019 року на суму 2 102,56 грн, 05 серпня 2019 року на суму 17,17 грн, 16 вересня 2019 року на суму 1 401,83 грн, 01 жовтня 2019 року на суму 3 169,18 грн, 12 жовтня 2019 року на суму 20 грн, 01 листопада 2019 року на суму 3 222,63 грн, 12 листопада 2019 року на суму 20 грн, 29 листопада 2019 року на суму 1 897,45 грн, 29 листопада 2019 року на суму 918,74 грн, 29 листопада 2019 року на суму 170,13 грн, 01 грудня 2019 року на суму 3 120,05 грн, 05 грудня 2019 року на суму 1,82 грн, 01 січня 2020 року на суму 3 224,62 грн, 01 січня 2020 року на суму 3 216,63 грн, 01 березня 2020 року на суму 3 010,52 грн. Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити його порушені права шляхом відновлення стану рахунку № НОМЕР_1 , що існував станом на 23 липня 2019 року до списання коштів 24 липня 2019 року. Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити його порушені права шляхом відновлення стану рахунку № НОМЕР_3 , що існував станом на 23 липня 2019 року до списання коштів 24 липня 2019 року. Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати неправомірно нараховані відсотки, комісію за користування кредитом.

Заявлені вимоги мотивував тим, що після звернення до банківської установи у червні 2017 року останньою були емітовані три картки: кредитна картка № НОМЕР_1 , картка для виплат № НОМЕР_4 та картка для ФОП № НОМЕР_3 . У період з 19 червня 2017 року по 23 липня 2019 року він користувався кредитною карткою, добросовісно виконуючи передбачені договором зобов`язання щодо погашення заборгованості, жодних дій, направлених на розголошення третім особам відомостей щодо номерів рахунків та способів доступу до них, не вчиняв.

Зазначав, що 24 липня 2019 року у період з 05 год 31 хв до 06 год 36 хв невідомими особами шляхом встановлення безумовної переадресації з його мобільного номера НОМЕР_5 через додаток Приват24, який дозволяв користуватися коштами на кредитній та інших картках, незаконно було знято 46 784,39 грн. Цього ж дня він звернувся до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення та негайно повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про здійснені шахрайські дії.

Указував, що внаслідок незаконних транзакцій (списання коштів) з його кредитної картки станом на 19 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 45 268,21 грн, на яку банком було нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 18 078,05 грн, тобто, починаючи з 24 липня 2019 року, банком нараховувалися відсотки та комісія за користування кредитом, який він не отримував. Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг банк проводив списання коштів з його рахунків для погашення заборгованості за кредитом, здійснюючи при цьому недозволені ним операції (транзакції), а всього за період з 20 серпня 2019 року по 01 березня 2020 року здійснено списання коштів на загальну суму 25 710,51 грн.

Рішенням від 21 грудня 2020 року Новозаводський районний суд м. Чернігова у задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання транзакцій недійсними та такими, що не дозволені користувачем, визнання нарахування відсотків за користування кредитом неправомірними та відновлення залишків на рахунках - задовольнив.

Визнав недійсними перекази з рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_6 ), вчинені 24 липня 2019 року , а саме: переказ з картки на суму 8,24 грн, переказ через Приват24 на суму 3199,83 грн, переказ з картки на суму 3 184,90 грн, переказ з картки на суму 5 175,75 грн, переказ з картки на суму 13 090,11 грн, переказ з картки на суму 13 090,11 грн, переказ з картки на суму 5 900,36 грн, переказ з картки через Приват24 на суму 3 200 грн, переказ зі своєї картки на суму 3 105,45 грн. Визнав недійсними трансакції з рахунків ОСОБА_1 від: 20 серпня 2019 року на суму 20 грн; 27 серпня 2019 року на суму 267,18 грн; 20 серпня 2019 року на суму 2 102,56 грн; 05 вересня 2019 року на суму 17,17 грн; 16 вересня 2019 року на суму 1 401,83 грн; 01 жовтня 2019 року на суму 3 169,18 грн; 12 жовтня 2019 року на суму 20 грн; 01 листопада 2019 року на суму 3 222,63 грн; 12 листопада 2020 року на суму 20 грн; 29 листопада 2019 року на суму 1 897,45 грн; 29 листопада 2019 року на суму 918,74 грн; 29 листопада 2019 року на суму 170,13 грн; 01 грудня 2019 року на суму 3 120,05 грн; 05 грудня 2019 року на суму 1,82 грн; 01 січня 2020 року на суму 3 224,62 грн; 01 січня 2020 року на суму 3 216,63 грн; 01 березня 2020 року на суму 3 010,52 грн.

Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом відновлення стану рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_6 ), що існував станом на 23 липня 2019 року, до списання коштів 24 липня 2019 року. Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом відновлення стану карткового рахунку № НОМЕР_3 , що існував станом на 23 липня 2019 року, до списання коштів 24 липня 2019 року. Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» скасувати неправомірно нараховані проценти, комісії за користування кредитом.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 24 липня 2019 року не здійснював платіжних операцій та невідкладно повідомив банк про вчинені шахрайські дії.

Представник скаржника вказує, що районний суд доволі формально підійшов до розгляду справи, зокрема, жодним чином не встановив, як проходить процедура реєстрації в системі Приват24 та зміна логіну/паролю входу до Приват24, таким чином не впевнившись достовірно в тому, що відповідач не здійснював передачі персональних даних третім особам, адже саме клієнт несе відповідальність за розголошення відомостей щодо номерів своїх карток та ПІН-кодів. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16-ц та від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15-ц.

Наголошує на тому, що відповідно до п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6 ст. 13 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Ураховуючи, що зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням ОСОБА_1 третім особам конфіденційних даних та до повідомлення відповідачем про блокування рахунку, АТ КБ «ПриватБанк» не повинно нести відповідальність за дану операцію.

Також посилається на необґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог про скасування неправомірно нарахованих відсотків і комісії за користування кредитом, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц, за змістом якої вимога про скасування нарахованих відсотків є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення права.

У наданому відзиві представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кириченко М.В., заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що з наявних у справі письмових доказів, зокрема відповіді АТ КБ «ПриватБанк» конкретно вбачаються обставини, за яких було здійснено недозволені транзакції та які підтверджують відсутність вини ОСОБА_1 у втраті чи розголошенні даних його банківських карток та іншої інформації.

Представник зазначає, що позивачем не було подано до суду у порядку та строки, передбачені ЦПК України, жодного доказу, який би доводив вину ОСОБА_1 та підтверджував, що саме ним було здійснено операції, які призвели до виникнення заборгованості за кредитною карткою, чи що своїми діями чи бездіяльністю він сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції. Лише такі докази можуть бути підставою для притягнення користувача до цивільно-правової відповідальності.

Звертає увагу на той факт, що у відзиві на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив АТ КБ «ПриватБанк» детально розписано процедуру реєстрації в системі Приват24 та зазначено, які дії має вчинити клієнт для здійснення реєстрації, отже, на його переконання, судом першої інстанції було належним чином досліджено та оцінено наявні у матеріалах справи докази щодо встановлення процедури реєстрації в системі Приват24 та зміни паролю/логіну входу в Приват24.

Вважає безпідставними посилання АТ КБ «ПриватБанк» на умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 , ознайомився з ними, укладаючи з банком договір банківського обслуговування. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не містять реквізитів щодо їх ідентифікації, а саме, відсутній їх номер, дата та підпис позичальника, що унеможливлює зробити висновок, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомлювався позичальник. Установивши те, що ОСОБА_1 не здійснював платіжних операцій 24 липня 2019 року і невідкладно повідомив банк про їх здійснення невідомими особами, тобто не отримував кредитних коштів від банку, що обумовлює і відсутність з боку відповідача зобов`язань щодо повернення кредиту та інших платежів, списання з кредитних карток грошових коштів, що має недоговірну природу, є незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству, у зв`язку з чим районний суд повністю задовольнив зустрічний позов.

З такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що 07 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг. У цей же день відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т. 1 а.с. 18), у якій він погодився, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису відповідача не містять (т. 1 а.с. 19, 20-71).

Звернувшись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що у встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 19 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 63 336,26 грн, з яких: 45 258,21 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 18 078,05 грн заборгованості за простроченими відсотками, що відображено у розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 7-11).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 на підставі підписаного кредитного договору б/н були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 - дата відкриття 19 червня 2017 року зі строком дії до квітня 2021 року та № 5168 7422 3456 3959 - дата відкриття 24 липня 2019 року зі строком дії до березня 2023 року (т. 1 а.с. 16).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 19 червня 2017 року зі встановленим кредитним лімітом 25 000 грн. У подальшому періодично відбувалось коригування кредитного ліміту, а саме, 19 червня 2017 року - зменшення ліміту до 300 грн, 02 жовтня 2018 року - збільшення ліміту до 50 000 грн, 24 липня 2019 року - зменшення ліміту до 47 000 грн, а 19 грудня 2019 року розмір кредитного ліміту було знижено до 0.00 грн. (т. 1 а.с. 17).

Факт видачі банківської картки № НОМЕР_1 «Універсальна» та користування кредитними коштами до 24 липня 2019 року відповідачем не оспорюється. Та обставина, що станом на указану дату ОСОБА_1 не мав заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за наданим кредитом по рахунку № НОМЕР_1 підтверджується даними про рух коштів по наведеному рахунку (т. 1 а.с. 12-15) та поясненнями представника банку, наданими у суді апеляційної інстанції.

З виписки по картці НОМЕР_7 та додатковим рахункам, власником яких є ОСОБА_1 , вбачається, що 24 липня 2019 року було проведено декілька операцій (транзакцій) по списанню грошових коштів на загальну суму 46 784,39 грн (т. 1 а.с. 109).

24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського ВП ГУНП із заявою про проведення перевірки за фактом крадіжки грошових коштів з його банківської картки у сумі 46 684 грн. На підставі заяви до ЄРДР були внесені відомості № 0004351 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 96) та розпочато досудове розслідування, яке триває до даного часу.

28 серпня 2019 року відповідачем була подана заява до АТ КБ «ПриватБанк», у якій він зазначав, що 24 липня 2019 року з його кредитної картки № НОМЕР_1 шахрайським способом було знято 50 000 грн, з яких 3 000 грн працівникам банку вдалося повернути. Просив провести перевірку за даним фактом та повернути кошти на кредитну картку з подальшим її закриттям (т. 1 а.с. 129).

16 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» на звернення ОСОБА_1 надіслало йому відповідь, у якій зазначалось, що банк не може повернути кошти з тих підстав, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід в систему Приват24 був здійснений під авторизацією відповідача. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Указані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону ОСОБА_1 та іншої особистої інформації (т. 1 а.с. 245-246).

У лютому 2020 року ОСОБА_1 повторно звертався до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням списати виниклу заборгованість по картці № НОМЕР_1 , на час досудового розслідування зупинити нарахування відсотків та комісії та не звертатися з позовом про стягнення з нього кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 130). У задоволенні цього звернення банком відмовлено з посиланням на те, що норми банківського законодавства, зокрема ЗУ «Про банки і банківську діяльність», забороняють банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами (т. 1 а.с. 131).

На здійснені 24 липня 2019 року операції зі списання кредитних коштів у подальшому позивачем були проведені нарахування за кредитом, заявлені до стягнення у цьому позові.

З виписки по картці № НОМЕР_1 за період з 21 липня 2019 року по 21 вересня 2020 року вбачається, що після 24 липня 2019 року з наведеної картки проводилось автоматичне погашення простроченої заборгованості, списання відсотків за використання кредитного ліміту та комісії за обслуговування (т. 1 а.с. 120-122).

З інформації, наданої на запит районного суду АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що телефон НОМЕР_8 02 квітня 2006 року встановлений як фінансовий, а 12 квітня 2018 року - перестав бути фінансовим; телефон НОМЕР_9 12 квітня 2018 року встановлений як фінансовий, а 10 вересня 2018 року - перестав бути фінансовим; телефон НОМЕР_8 10 вересня 2018 року став фінансовим, а 24 липня 2019 року о 09 год 29 хв. перестав бути фінансовим; 24 липня 2019 року о 09 год 29 хв. встановлено фінансовий номер НОМЕР_10 і більше не змінювався. ОСОБА_1 звертався до банку із заявою про повідомлення неправомірного використання його карток 24 липня 2019 року о 09 год 20 хв (т. 2 а.с. 118). Точного часу блокування картки ОСОБА_1 у даному листі банком не зазначено.

Відповідно до положень ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.1.5.29 Умов і Правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою.

Зі змісту п.п. 5, 6 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705 вбачається, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до п.п. 7, 8 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

За положеннями ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» через недоведення позивачем належними та допустимими доказами невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного здійснення погашення кредиту та відсотків, а також вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, що могли б сприяти втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Так, у справі встановлено, що відповідач 24 липня 2019 року з метою упередження шахрайських дій з його картковими рахунками щодо перерахування грошових коштів невідкладно вжив заходів щодо повідомлення про це АТ КБ «ПриватБанк» у телефонному режимі з метою заблокування банківських карток. Банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було заблоковано 24 липня 2019 року, проте точного часу здійснення блокування надані позивачем письмові матеріали не містять.

Несанкціоноване зняття коштів з картки відповідача відбулось за допомогою його фінансового номеру телефону НОМЕР_8 , що стороною позивача не заперечується. З наданої банком інформації вбачається, що реєстрація системи Приват24 та вхід до неї 24 липня 2019 року відбувалося за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 118).

Ураховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень про бездіяльність ОСОБА_1 , невчинення ним певних дій має бути протиправним, тобто позивач має зазначити, які саме норми законодавства або укладеного між сторонами договору порушив відповідач, беручи до уваги те, що система Приват24 за фінансовим номером НОМЕР_8 , за допомогою якої знімались кошти, використання яких оспорює ОСОБА_1 , була встановлена у м. Кривий Ріг, а зняття коштів відбулось з 5 години 31 хвилини по 6 годину 56 хвилин ранку. Разом з тим, апеляційна скарга таких посилань не містить, і її доводи зводяться до інакшого трактування обставин даної справи. Фактично позивач указує на те, що ОСОБА_1 своїми діями (бездіяльністю) сприяв здійсненню несанкціонованого зняття коштів, не надаючи на підтвердження цих доводів жодних належних доказів, а лише описуючи процедуру реєстрації у системі Приват24.

Отже, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 своїми діями (бездіяльністю) сприяв здійсненню несанкціонованого зняття коштів, припущенням, на якому відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися судове рішення.

Посилаючись на те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв використанню іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначає, у який спосіб це відбулось, і належних доказів на підтвердження таких доводів не надає. Беручи до уваги, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, та наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Стосовно висновку суду про задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі колегія суддів зважає на таке.

Установивши, що перекази з кредитної картки відповідача НОМЕР_1 24 липня 2019 року були вчинені в результаті шахрайських дій невстановлених осіб, районний суд задовольнив вимоги ОСОБА_1 повністю, визнавши недійсними вчинені перекази з рахунку відповідача, недійсними відповідні транзакції та зобов`язавши банк відновити стан коштів на його рахунках та скасувати нараховані проценти та комісії.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що проведений 24 липня 2019 року переказ з картки відповідача на суму 8,24 грн є комісією за проведену операцію по переказу коштів на суму 1 545 грн, яку відповідач не оспорює, отже правові підстави для визнання недійсним цього вчиненого переказу з рахунку відсутні.

Крім цього, на думку апеляційного суду, є слушними доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для визнання недійсними транзакцій з рахунків ОСОБА_1 . Так, по справі встановлено, що транзакції з рахунків ОСОБА_1 від: 20 серпня 2019 року на суму 20 грн; 27 серпня 2019 року на суму 267,18 грн; 20 серпня 2019 року на суму 2 102,56 грн; 05 вересня 2019 року на суму 17,17 грн; 16 вересня 2019 року на суму 1 401,83 грн; 01 жовтня 2019 року на суму 3 169,18 грн; 12 жовтня 2019 року на суму 20 грн; 01 листопада 2019 року на суму 3 222,63 грн; 12 листопада 2020 року на суму 20 грн; 29 листопада 2019 року на суму 1 897,45 грн; 29 листопада 2019 року на суму 918,74 грн; 29 листопада 2019 року на суму 170,13 грн; 01 грудня 2019 року на суму 3 120,05 грн; 05 грудня 2019 року на суму 1,82 грн; 01 січня 2020 року на суму 3 224,62 грн; 01 січня 2020 року на суму 3 216,63 грн; 01 березня 2020 року на суму 3 010,52 грн є списанням банком з іншої картки відповідача коштів на погашення нарахованих процентів та комісій відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, про згоду з якими зазначив відповідач, підписавши анкету-заяву при отриманні кредитної картки «Універсальна».

ОСОБА_1 не просив визнати неправомірними дії банку щодо списання цих коштів з іншого належного йому рахунку, стверджуючи про їх безпідставність, і відповідно не просив стягнути з банку перераховану спірну суму. Таким чином, на думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про те, що списання наведених коштів має не договірну природу, є хибним, а проведені транзакції не можуть бути визнані недійсними в рамках цих заявлених ОСОБА_1 вимог та з цих правових підстав.

Колегія суддів погоджується також з доводами позивача про те, що не є ефективним способом захисту вимога про зобов`язання банку скасувати неправомірно нараховані проценти та комісії за користування кредитом з огляду на те, що указана вимога є неефективним способом захисту, оскільки жодним чином не відновлює порушене право ОСОБА_1 і не нівелює негативні наслідки порушення його права. Фактично ця його вимога зводиться до скасування заборгованості, проте питання існування боргу та його складових вирішується під час розгляду позовних вимог про стягнення боргу за кредитом. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення коштів за кредитним договором, і апеляційний суд з цим висновком погоджується.

З урахуванням того, що апеляційний суд погоджується з доводами зустрічного позову в частині визнання недійсними вчинених 24 липня 2019 року переказів з рахунку відповідача № НОМЕР_1 , слід зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на цьому рахунку, який існував станом на 00.00 годин 24 липня 2019 року, оскільки інших операції, крім договірного списання коштів, за ним не проводилось.

Проте, на думку суду, не може бути задоволена вимога ОСОБА_1 про зобов`язання банку відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_3 станом на 23 липня 2019 року, оскільки позивач за зустрічним позовом оспорює здійснення лише однієї операції - переказ з цієї картки на картку НОМЕР_1 коштів в сумі 3 200 грн, яка судом визнана недійсною. Представник відповідача не заперечував, що ОСОБА_1 по рахунку НОМЕР_11 липня 2019 року проводились також інші платіжні операції, які користувачем були дозволені, отже відновлення залишку коштів на цьому рахунку станом на 23 липня 2019 року нівелює автоматично всі інші проведені відповідачем 24 липня 2019 року платіжні операції.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При поданні зустрічного позову ОСОБА_1 судовий збір не сплачувався на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Враховуючи заявлені ОСОБА_1 п`ять вимог немайнового характеру, до сплати належав судовий збір у розмірі 4 204 грн (2 102 х 0,4 х 5 = 4 204).

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову і частково задовольняє його, а саме, дві вимоги немайнового характеру, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 1 681,60 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 783,60 грн - за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання транзакцій недійсними та такими, що не дозволені користувачем, визнання нарахування відсотків за користування кредитом неправомірними та відновлення залишків на рахунках - скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання транзакцій недійсними та такими, що не дозволені користувачем, визнання нарахування відсотків за користування кредитом неправомірними та відновлення залишків на рахунках - задовольнити частково.

Визнати недійсними вчинені 24 липня 2019 року перекази з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 ( НОМЕР_6 ), зокрема:

переказ на свою карту НОМЕР_2 через Приват 24 на суму 3 199,83 грн;

переказ зі своєї карти на суму 3 184,90 грн;

переказ зі своєї карти на суму 5 175,75 грн;

переказ зі своєї карти на суму 13 090,11 грн;

переказ зі своєї карти на суму 13 090,11 грн;

переказ зі своєї карти на суму 5 900,36 грн;

переказ зі своєї карти НОМЕР_12 через Приват 24 на суму 3 200 грн;

переказ зі своєї карти на суму 3 105,45 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 , який існував станом на 00.00 годин 24 липня 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського 1Д, ) на користь держави 1 681 грн 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського 1Д, ) 3 783 грн 60 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: