ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4331/21 Справа № 205/168/21 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2021 року позову заяву АТ КБ ПриатБанк залишено без руху.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року позовну заяву АТ КБ ПриватБанк визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на виконання ухвали суду 20 січня 2021 року направили на адресу суду заяву про усунення недоліків, крім того наголошували на тому, що ухвала про залишення без руху взагалі безпідставна, оскільки позов ними було направлено 28 грудня 2020 року та сплачено судовий збір у законодавчо передбаченому розмірі.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Так, за положеннями ст.ст.55,124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України - якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як передбачено ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2021 року позовну заяву АТ КБ ПриватБанк залишено без руху для доплати судового збору у розмірі 168 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року позовну заяву АТ КБ ПриватБанк визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву як неподану суд зазначив, що недоліки не усунуто.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач в апеляційній скарзі зазначає про те, що на виконання ухвали суду надав письмові пояснення, до яких долучені відповідні докази та з яких вбачається, що позовну заяву подано засобами поштового зв`язку 28 грудня 2020 року та судовий збір сплачено за ставками на час подання позовної заяви (а.с.16,17).

Згідно ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірах.

Нормою частини першої ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом першим частини другої ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначений розмір судового збору для юридичних осіб за подання позову майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення без руху постановляється з підстави несплати судового збору, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну судового збору, яку необхідно сплатити.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як слідує зі змісту ухвали судді суду першої інстанції про залишення позову без руху, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2 270 грн, тобто один прожитковий мінімум, встановлений за станом на 01 січня 2021 року, а сплатив при зверненні суду 2 102 грн один прожитковий мінімум за станом на 01 січня 2020 року.

За змістом ч.1 ст.184 ЦПК України пред`явлення позову це процесуальна дія, яка вчиняється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником банку 01 грудня 2020 року.

Згідно реєстру поштових відправлень, долученого до заяви про усунення недоліків, яка була направлена суду 20 січня 2021 року, позовна заява банку до ОСОБА_1 направлена суду поштою 28 грудня 2020 року .

Отже, пред`явлення позову до суду мало місце 28 грудня 2020 року, у зв`язку з чим, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» банк мав сплатити судовий збір у розмірі 2 102 грн, адже реєстрація справи у суді не змінює дати вчинення позивачем процесуальної дії, що відповідає приписам ч.6 ст.124 ЦПК України.

Отже, з урахуванням наведеного суд першої інстанції помилково вважав, що банк пред`явив позов у 2021 році, у зв`язку з чим помилково визначив, що судовий збір має бути сплачений у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 року.

Оскільки ухвала про залишення позову без руху була постановлена за відсутності на те передбачених законом підстав, то, відповідно, не можна вважати законною ухвалу про повернення позову заявнику.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О