Справа № 347/105/21
Провадження № 2/347/225/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Удудяк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради ОТГ про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача , та заперечень відповідача.

18.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, згідно з яким все своє майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося заповів їй ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ). Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Кутської селищної ради Кравчук Н. Г. 24.04.1996 року за реєстровим № 14. Позивачу (д. п. « ОСОБА_4 ») внаслідок шлюбу присвоєно прізвище чоловіка - « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_1 , прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була неповнолітньою. Також прийняття спадщини підтверджується довідкою виконавчого комітету Кутської селищної ради. Позивач стверджує, що інших спадкоємців немає, оскільки дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині - немає.

ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння та управління будинком та земельною ділянкою, користується ними та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 18.12.2020 року.

З метою оформлення права на спадщину, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Фединчук С. І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, однак їй було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок.

З цих підстав, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 після смерті її батька ОСОБА_7 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.33).

Відповідач Кутська селищна рада ОТГ будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без їх участі. Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечила (а.с. 35,43, 50, 55, 58, 63).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 08.02.2021 року (а.с. 29).

Ухвалою від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.02.2021 року (а.с. 38).

22.02.2021 року, 16.03.2021 та 26.03.2021 року розгляд справи було відкладено на 09.04.2021 року у зв`язку з перебування головуючої судді на лікарняному.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд без їх участі.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 1923 року народження помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.04.2000 року (а.с. 17).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 дійсно на праві власності належав житловий будинок з відповідними господарськими побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_2 . В даному житловому будинку ОСОБА_2 постійно проживав до дня смерті. Після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняла його племінниця ОСОБА_3 , яка до спливу 6-місячного строку з дня смерті вступила у володіння спадковим майном і протягом всього проміжку часу по даний час доглядає спадкові будівлі, засаджує, обробляє та збирає урожай з присадибної земельної ділянки, оплачує обов`язкові платежі до бюджету, тобто своїми діями засвідчила фактичне прийняття спадщини (а.с.18).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кутської селищної ради №18 від 22.08.2019 року, житловому будинку, який успадковує ОСОБА_1 після смерті свого дядька ОСОБА_2 , присвоєно (уточнено) адресний номер: АДРЕСА_2 (а. с. 21).

24.04.1996 року від імені ОСОБА_2 було посвідчено заповіт, згідно з яким ОСОБА_2 все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, заповів ОСОБА_3 (а. с. 20).

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу 13.10.2016 року присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а. с. 6,7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 .

Згідно даних технічного паспорта на будинок, вказаний житловий будинок 1966 року побудови (а.с.12-15), а згідно висновку про вартість об?єкта оцінки від 22.12.2020 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 61 480 гривень (а.с. 24).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів виданої Обласним комунальним підприємством „Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації від 23.08.2019 року за № 64762, згідно архівних документів станом на 31.12.2012 року право власності на цей житловий будинок спадкодавцем ОСОБА_2 не було зареєстровано, і відсутній правовстановлюючий документ на нього (а.с. 16).

Із копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, встановлено, що після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №28/2019 (а.с. 19).

ОСОБА_1 , прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була неповнолітньою. Також прийняття спадщини підтверджується довідкою виконавчого комітету Кутської селищної ради (а. с. 18).

18.12.2020 року ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1500 га кадастровий № :02:002:0220, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 10).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої, четвертої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , що підтверджуються копією заповіту (а.с.20) на ім`я позивача та постановою нотаріуса про відмову в у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.22,23). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, домоволодіння в АДРЕСА_2 , числилося за спадкодавцем ОСОБА_2 (а.с.18). Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, станом на 31.12.2012 року право власності на вказане домоволодіння в Коломийському МБТІ не зареєстровано (а.с.16). Згідно технічного паспорту на будинок, житловий будинок в АДРЕСА_2 1966 року побудови (а.с.12-15), який не підлягав державній реєстрації.

Позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на день смерті спадкодавця була була неповнолітньою. Також прийняття спадщини підтверджується довідкою виконавчого комітету Кутської селищної ради (а. с. 18).

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець ОСОБА_2 за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємець ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265 ЦПК України і на підставі ст. ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Кутської селищної ради ОТГ про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке набуте нею у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09 квітня 2021 року.

Суддя Ю.С. Кіцула