Ухвала

07 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 205/6999/19

провадження № 61-4986ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Зігфрід-М», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Зігфрід-М» (далі - ПП «Зігфрід-М»), треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»), ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 122 968,50 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 29 липня 2018 року о 14 годині 20 хвилин за адресою: пр-т О. Поля, біля будинку № 53, у м. Дніпро, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем БАЗ Еталон, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Згідно зі звітом від 20 серпня 2018 року № 29/08/18 про оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 132 174,00 грн. ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ПП «Зігфрід», цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» із лімітом відповідальності 100 000,00 грн. 23 липня 2018 року позивач повідомив ПрАТ «Київський страховий дім» про подію, що може бути визнана страховою. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПрАТ «Київський страховий дім», проте жодної відповіді не отримав. Наразі ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стадії ліквідації. Оскільки позивач використав доступні йому способи захисту свого порушеного права, вимушеним звернутись до суду із позовом безпосередньо до ПП «Зігфрід».

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки відповідальність відповідача була застрахована у передбаченому законом порядку у ПрАТ «Київський страховий дім» і виконання обов`язків такого страховика у повному обсязі врегульовано нормативно, позивач має право в подальшому звернутись до МТСБУ з метою отримання повної суми відшкодування після завершення процедури банкрутства та/або ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім».

ОСОБА_1 у березні 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 122 968,50 грн, яка станом на момент подання позовної заяви і на час подання касаційної скарги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зокрема, посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не свідчать про наявність у даній справі виключних випадків, за яких малозначна справа підлягає касаційному оскарженню. Крім того, такі повноваження апеляційного суду передбачені частиною першою статті 369 ЦПК України.

Помилкове зазначення апеляційним судом у оскаржуваній постанові пункту 3 частини другої статті 19 ЦПК, не впливає на правильність розгляду справи судом апеляційної інстанції у спрощеному порядку, оскільки справа є малозначною у відповідності до пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України.

З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Зігфрід-М», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик