Справа № 229/4476/20
Провадження №2/229/42/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гаврилаш Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро бета" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0328 від 26.09.2017 року, укладений між нею та ТОВ «Агро-бета», що зареєстрований 10.04.2018 року виконавчим комітетом Дружківської міської ради Донецької області, а також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Обгрунтовує вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2012році вона надала довіреність щодо представлення її інтересів як власника земельної ділянки з правом укладати договори оренди, обміну.

В 2018році їй стало відомо, що стосовно належної їй земельної ділянки було укладено договір емфітевзісу. Сторонами є вона та відповідач у справі. Представники відповідача повідомили їй, що договір укладено правомірно.

Не погодившись з цим, 19.01.2018року вона звернулася до приватного нотаріуса Дорменок Ю.М. із заявою про припинення дії довіреності. Про припинення дії довіреності вона повідомила представників відповідача. Вважає, що відповідач був обізнаний про скасування довіреності.

01.05.2018року їй стало відомо, що між нею і ТОВ "Агро бета" вже зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 26.09.2017р строком дії до 31.10.2065р.

Ухвалою суду від 17 листопада 2020року відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с.17-19)

Ухвалою суду від 27 січня 2021року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.85)

27 січня 2021року до суду надійшов відзив на позов в якому відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог посилаючись на таке.

Договір оренди земельної ділянки було укладено 26.09.2017р, коли нотаріальна довіреність ще не була скасована. договір оренди було укладено представником позивача на підставі чинної нотаріальної довіреності.

Повідомлення позивача про укладення догвору оренди чинним законодавством не передбачено.

Договір оренди є чинним з дати його підписання, а право оренди - з дати його державної реєстрації.

У довіреності прямо вказано і не заперечується позивачем у позові, що довіреність видається з метою укладення догвоору оренди, який і було підписано представником. В чому є перевищення повноважень є незрозумілим.

Договір оренди було укладено правомірно, підстав для визнання його недійсним, немає. (а.с.55-58).

Під час розгляду справи позивачка підтримала свої вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в заяві. Додатково пояснила, що вона особисто бажає користуватися своєю земельною ділянкою.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :04:000:0328, яка розташована за адресою Донецька область, Ясинуватський район, Розівська сільська рада, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №035750 від 19.08.2004р (а.с.69)

Судом встановлено, що 20 березня 2012року позивачка видала довіреність, якою уповноважила громадянина ОСОБА_2 і громадянина ОСОБА_3 бути її представниками з усіма необхідними повноваженнями з будь-яких питань, які стосуються її, як власника земельної ділянки площею 4,630гектара, кадастровий номер :04:000:0328, :04:000:0329, які розташовані на території Розівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Для цього надала їм право в тому числі укладати договори оренди земельної ділянки, договори про розірвання укладених договорів. Строк дії довіреності 20.03.2032р. Бланк ВРР № 245724 (а.с.67).

26 вересня 2017року позивачка, в особі представника ОСОБА_3 , як орендодавець, і ТОВ "Агро-Бета", як орендар, уклали договір оренди земельної ділянки, згідно якому орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення , кадастровий номер :04:000:0328 (державний акт на право власнсоті на земельну джілянку серії ДН № 035750 від 19.08.2004р ), яка розташована за адресою Донецька область, Ясинуватський район, Розівська сільрада. Строк дії договору починається з моменту його підписання та закінчується 31.10.2065року. Сторонами також був підписаний акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки.(а.с.61-69)

Судом встановлено, що реєстрація речового права - права оренди земельної ділянки на підставі вищевказаного договору оренди , відбулася 04.04.2018року (а.с.59 - 60)

Судом встановлено, що 19.01.2018року дію довіреності від 20.03.2012р, бланк ВРР 245724, приватним нотаріусом Дорменок Ю.М, припинено на підставі заяви про скасування довіреності від 19.01.2018р (а.с.3) .

Судом не встановлено порушень з боку відповідача умов договору оренди. Не зазначає про порушення умов договору і позивачка.

Відповідач виконує умови договору оренди щодо сплати орендної плати позивачу (а.с.129-137).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ТОВ "Агро бета" діяло недобросовісно, оскільки вважає, що договір оренди був укладений фактично після скасування довіреності, оскільки його реєстрація відбулася 04.04.2018р. Також посилаючись на ст.ст. 244,238,241,215,203 ЦК України, вважає, що правочин не відповідає вимогам закону.

Суд не погоджується з такими доводами, виходячи з такого.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.(ст. 81 ЦПК України)

Позивач не надала жодних доказів на підтвердження факту того, що договір оренди від 26.09.2017року фактично був укладений після скасування у січні 2018року довіреності.

Факт реєстрації державним реєстратором права оренди у квітні 2018року на думку суду не свідчить про те, що укладання договору відбулося після скасування довіреності.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За положеннями ст.14 цього Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно до статті 6 вказаного Закону право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.17 цього Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1).

Згідно ч.2 статті 631 цього Кодексу договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно із п.1 ч.2 ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ( в редакції, чинній на час укладення спірного договору) орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

За змістом ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції, чинній на час укладення спірного договору)державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням викладених норм, поняття "державна реєстрація договору" та "державна реєстрація речового права" є різними.

При цьому на час законодавчо закріплених вимог щодо необхідності реєстрації договору оренди землі його чинність пов`язувалась з моментом реєстрації договору, про що свідчила стала практика Верховного Суду України (постанова від 13.06.2016 №570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16)), Верховного Суду (постанова від 15.03.2018 у справі № 136/2211/15-ц).

Проте це не означає, що після внесення змін щодо відміни необхідності реєстрації самого договору оренди, момент реєстрації прав на оренду став пов`язуватись з моментом набрання чинності договором оренди.

Реєстрація прав на оренду землі, як зазначалось, є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення прав на землю; саме право оренди виникає з моменту реєстрації цього права; земля вважається переданою з моменту державної реєстрації права оренди. Натомість це не свідчить про те, що сам договір, для якого визначені загальні правила набрання чинності, набирає чинність з моменту реєстрації права.

Дійсно орендар не може до реєстрації права оренди реалізовувати законно своє право оренди, проте реєстрація права є у зоні відповідальності орендаря, який уклавши договір оренди, що набрав чинності за загальним правилом після підписання (якщо сторони не передбачили іншого в договорі), самостійно реєструє своє право та отримує всі повноваження користувача земельної ділянки на підставі договору оренди.

У проміжку між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки (реєстрація речового права) договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами.

Як вже зазначав суд договір починає дію з моменту його підписання (п.9 договору)

Отже, саме після підписання спірного договору оренди він набирає чинності і відсутність реєстрації права оренди не впливає на вказану обставину.

Пунктом 4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Право оренди за спірним договором оренди було зареєстровано 04.04.2018р державним реєстратором Сисіною Ю.В., виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області і така реєстрація не скасована.

Відповідно можна зробити висновок, що оскільки державним реєстратором було проведено реєстрацію права оренди земельної ділянки за спірним договором оренди землі, він відповідав діючим на момент укладення договору вимогам законодавства.

Позивач, посилаючись на ст. 241ЦК України зазначає в позові про перевищення повноважень за довіреністю , проте нічого не вказує в чому відбулося перевищення повноважень представника ОСОБА_3 , в той час, як в довіреності чітко визначено право представника на укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19) зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що: «правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав».

Позивач в позові взагалі не зазначає, які були порушені її права внаслідок укладення спірного договору оренди. В судовому засідані позивачка вказала лише на своє бажання користуватися особисто земельною ділянкою, тому і звернулася до суду з даним позовом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди землі недійсним, оскільки він укладений з дотриманням норм чинного законодавства, право оренди зареєстровано, в порядку, чинному на момент його реєстрації, судом не встановлено факту порушення її прав при укладенні спірного договору.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,10-13,76-81,89,263-265,268,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Агро -бета" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л. Панова