Постанова

Іменем України

06 квітня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6608/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про відмову у відкритті провадження

від 01 березня 2021 року

в складі судді Слободянюк А.В.

у справі №752/5479/21 Голосіївського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Наталія Михайлівна,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт проживання заявника однією сім`єю в якості сестри з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з жовтня 2013 року по 20 липня 2020 року.

Заяву мотивовано тим, що встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_2 на момент смерті останньої необхідно для прийняття спадщини.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, у зв`язку з тим, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин справи, що є підставою для її скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана справа повинна розглядатися в порядку позовного провадження у зв`язку з наявністю спору про право.

Вважала, що в даних правовідносинах відсутній будь-який спір, оскільки у спадкоємця ОСОБА_2 відсутні будь-які родичі чи інші особи, з якими міг би бути потенційний спір про право на спадщину. Зауважила, що із заявою про відкриття спадщини до нотаріуса звернулася лише вона одна.

Водночас, зазначила, що якщо під час розгляду справи з`ясується, що має місце спір про право, то суд першої інстанції не позбавлений можливості залишити заяву без розгляду.

Також зазначила, що на даний час їй невідомо хто має бути відповідачем у справі позовного провадження та до кого подавати позов. А суд в оскаржуваній ухвалі не встановив чи є інші, крім неї, особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, і не перевірив чи впливатиме встановлений факт на спадкові права та обов`язки цих осіб.

Крім того, як на підставу скасування ухвали суду посилалася на те, що відмова у відкритті провадження перешкоджає подальшому розгляду справи та фактично є відмовою у доступі до правосуддя.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2021 та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Представник заявника - ОСОБА_3. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Заінтересована особа - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася та свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Законодавцем визначено, що виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, у певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Отже, законодавцем визначено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд на стадії відкриття провадження у справі відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

Законодавцем також визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Суд першої інстанції, встановивши, що встановлення факту проживання однією сім`єю заявнику необхідно в подальшому для реалізації спадкових прав, дійшов обґрунтованого висновку, що із заяви вбачається спір про право, який може бути вирішено в порядку позовного провадження, та обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі.

До того ж, суд, відмовляючи у відкритті провадження, роз`яснив заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що у спадкоємця будь-які родичі чи інші особи, з якими міг би бути потенційний спір про право, оскільки за приписами ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Отже, законодавцем визначено, що у разі відсутності спадкоємців, орган місцевого самоврядування є потенційною особою, яка має право на спадщину, шляхом подання заяви про визнання спадщини відумерлою.

Також слід враховувати, що згідно з частиною 3 статті 1277 ЦК України, спадщина, визнана відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Оскільки законодавцем визначено, що у разі відсутності спадкоємців, орган місцевого самоврядування зобов`язаний звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, не мають правового значення доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваній ухвалі суд не встановив чи є інші заінтересовані особи у вирішенні даної справи. Більш того, такі доводи не спростовують висновку суду, що із заяви вбачається спір про право.

Згідно з ч. 5 ст. 1277 ЦК України, спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги, що відмова у відкритті провадження у справі фактично є відмовою у доступі до правосуддя колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки заявник не позбавлений права звернутися з такими ж вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку позовного провадження.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець