ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/811/21 Справа № 203/1847/20 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства "Ритуальна служба" Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що починаючи з 15 травня 2014 року він працював на різних посадах на Комунальному підприємстві «Ритуальна служба»: робочим ритуальних послуг Запорізького кладовища, Краснопільського кладовища, з 01 квітня 2017 року переведений на посаду охоронця кладовища ОСОБА_3 . 02 березня 2020 року він одержав персональне повідомлення про заплановане звільнення, а 04 травня 2020 року згідно наказу № 242 був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією підприємства. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки на момент видання наказу про його звільнення КП «Ритуальна служба» ДМР не перебувало в процесі ліквідації, оскільки рішення Дніпровської міської ради про ліквідацію цього підприємства було оскаржене до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та дія цього рішення була зупинена ухвалою адміністративного суду в порядку забезпечення позову. Згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час звільнення позивача КП «Ритуальні послуги» ДМР не перебувало в процесі ліквідації, а його керівником значився директор ОСОБА_4 . Натомість і повідомлення про заплановане звільнення і наказ про звільнення підписаний ОСОБА_2 , тобто неуповноваженою особою. Незаконне звільнення, на думку позивача, порушує його право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 242 від 04 травня 2020 року, поновити його на роботі на посаді сторожа (охоронця) кладовища « ІНФОРМАЦІЯ_1 » КП «Ритуальні послуги» ДМР, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 березня 2020 року по день ухвалення судового рішення та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Дніпровська міська рада відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2014 року згідно наказу № 99 позивач був прийнятим в Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради на посаду робочого ритуальних послуг Запорізького кладовища.

30 вересня 2014 року згідно наказу № 158 позивач був переведений на посаду робочого ритуальних послуг Краснопільського кладовища.

24 лютого 2017 року Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради було перейменовано в Комунальне підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради.

01 квітня 2017 року згідно позивач був переведений на посаду охоронця кладовища ОСОБА_3 .

Встановлено, що 06 грудня 2019 року розпорядженням Дніпровського міського голови № 1-6/12-рк було звільнено директора КП «Ритуальна служба» ДМР Тюменцева Олександра Віталійовича, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська у цивільній справі № 204/8766/19.

12 лютого 2020 рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська у цивільній справі № 204/8766/19 частково задоволено позов ОСОБА_4 до Дніпровського міського голови Філатова Б.А., КП «Муніципальна варта» ДМР, Дніпровської міської ради, треті особи: КМ «Ритуальна служба» ДМР, ОСОБА_2 , про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, усунення перешкод.

Вказаним рішенням ОСОБА_4 поновлено на посаді директора КП «Ритуальні послуги» ДМР, рішення суду в цій частині допущене до негайного виконання. Відповідно до відкритих відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року у цивільній справі № 203/8766/19 залишено без змін.

19 лютого 2020 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 60/54 «Про припинення юридичної особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради шляхом ліквідації», згідно якого було вирішено: припинити КП «Ритуальна служба» ДМР шляхом ліквідації (п. 1 рішення), доручити міському голові своїм розпорядженням створити та затвердити склад ліквідаційної комісії юридичної особи (п. 2 рішення), ліквідаційній комісії здійснити комплекс заходів, пов`язаних з ліквідацією комунального підприємства у порядку, встановленому чинним законодавством України (п. 3.1. рішення), керівнику КП «Ритуальна служба» ДМР відповідно до ст. 492 Кодексу законів про працю України письмово попередити працівників комунального підприємства про наступне їх вивільнення у зв`язку з ліквідацією (п. 5.2. рішення).

Розпорядженням Дніпровського міського голови від 20 лютого 2020 року № 5-20/2-рп «Про створення комісії з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради» було утворено ліквідаційну комісію вказаного підприємства у складі: Сіровська Ванда Миколаївна голова комісії, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 члени комісії.

24 лютого 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно реєстраційної дії № 0021544 було внесено записи щодо юридичної особи КП «Ритуальні послуги» ДМР (): про ОСОБА_2 , як керівника юридичної особи, голови комісії з припинення, про статус юридичної особи в стадії припинення за рішенням засновників. Вказаний запис містився в Єдиному державному реєстрі за станом на 11 березня 2020 року.

25 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 160/2141/20 задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення адміністративного позову: зупинено до набрання рішенням суду законної сили дію рішення Дніпровської міської ради від 19 лютого 2020 року № 60/54 «Про припинення юридичної особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради шляхом ліквідації», заборонено державним реєстраторам та суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо КП «Ритуальні послуги» ДМР.

26 лютого 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтуновою Ольгою Олександрівною було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно реєстраційні дії № 2021544, № 1021544, № 6021544 щодо юридичної особи КП «Ритуальні послуги» ДМР (): виключено відомості про ОСОБА_2 , як керівника юридичної особи, голови комісії з припинення, виключено відомості про статус юридичної особи в стадії припинення за рішенням засновників, включено відомості про ОСОБА_4 , як про керівника підприємства.

28 лютого 2020 року Дніпровською міською радою було подано скаргу до Колегії Міністерства юстиції з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції на реєстраційні дії державного реєстратора виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтунової О.О.

Судом встановлено, що 02 березня 2020 року позивача було попереджено про наступне звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж через 2 місяці з дня повідомлення. Попередження підписане головою ліквідаційної комісії Сіровською В.М.

13 квітня 2020 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі № 160/2141/20 задоволено апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року про забезпечення адміністративного позову, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення його позовних вимог відмовлено.

28 квітня 2020 року колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було схвалено висновок з рекомендацією про задоволення скарги Дніпровської міської ради від 28 лютого 2020 року та скасування реєстраційних дій державного реєстратора виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтунової О.О.

05 травня 2020 року КП «Ритуальна служба» ДМР було видано наказ № 242 про припинення трудового договору (контракту), укладеного з позивачем, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією підприємства. При цьому позивач, ознайомився з наказом того ж дня. Наказ було підписано головою комісії з ліквідації ОСОБА_2

Наказом Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. від 13 травня 2020 року № 1644/5 «Про задоволення скарги» було задоволено скаргу Дніпровської міської ради від 28 лютого 2020 року, скасовано реєстраційні дії державного реєстратора виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтунової О.О.

У зв`язку з цим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно реєстраційної дії № 0021544 було відновлено записи щодо юридичної особи КП «Ритуальні послуги» ДМР (): про ОСОБА_2 , як керівника юридичної особи, голови комісії з припинення, про статус юридичної особи в стадії припинення за рішенням засновників.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та недоведеності позовних вимог, а також зазначив, що звільнення позивача за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП відбулось відповідно до вимог законодавства. Крім того, позивачем не було доведено факту порушення його трудових прав та заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в момент підписання оскаржуваного Наказу, відповідно до відомостей ЄДР, керівником КП Ритуальна служба був ОСОБА_4 та Підприємство не перебувало в стані припинення; посилається на те, що рішення Дміпровської міської ради № 60/54 від 19.02.2020 р. Про припинення юридичної особи Комунального підприємства Ритуальна служба Дніпровської міської ради шляхом ліквідації визнано протиправним та скасовано Дніпропетровським окружним адміністративним судом (справа № 160/2141/20). Не погоджується апелянт також з висновком суду про те, що під час підписання повідомлення про наступне вивільнення позивача та наказу про його звільнення ОСОБА_2 виконувала повноваження керівника КП Ритуальна служба ДМР не як директор, призначений замість ОСОБА_4 , а як голова ліквідаційної комісії підприємства.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до статуту КП «Ритуальні послуги» ДМР це підприємство є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2003 року № 30/14 (п. 1.1. статуту), власником підприємства є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради (п. 1.3. статуту).

Згідно ч. 1 ст. 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно ч.ч. 3 4 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Таким чином, рішенням міської ради, як уповноваженим органом власника майна (територіальної громад міста), було прийнято рішення про початок ліквідації КП «Ритуальні послуги» ДМР. Міським головою затверджено склад ліквідаційної комісії, до якої перейшли функції з управління підприємством на час його припинення як юридичної особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як зазначено в абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як було встановлено судом першої інстанції, в ході розгляду справи підтвердився факт початку процедури ліквідації КП «Ритуальні послуги» ДМР, що може бути підставою для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Апелянта також було персонально повідомлено про наступне звільнення за 2 місяці до цього згідно повідомлення № 18 від 02 березня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки звільнення відбувається через ліквідацію підприємства відсутня була необхідність одержання попередньої згоди профспілкової організації.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обгрунтованим та законним рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи про те, що ОСОБА_2 не мала повноважень підписувати повідомлення про наступне звільнення та наказ про звільнення через поновлення в судовому порядку на посаді керівника КП «Ритуальні послуги» ДМР Тюменцева О.В., оскільки під час підписання вказаних документів ОСОБА_2 виконувала повноваження керівника КП «Ритуальна служба» ДМР не як директор, призначений замість ОСОБА_4 , а як голова ліквідаційної комісії підприємства. Під час дії ліквідаційної процедури навіть у разі поновлення на роботі директор не перебирає на себе повноваження ліквідаційної комісії, утвореної уповноваженим органом.

Безпідставними також є посилання апелянта на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 р. про визнання незаконним рішення Дніпровської міської ради від 19 лютого 2020 року № 60/54, оскільки постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2021 р. вказане рішення скасовано, в позові ОСОБА_4 відмовлено. Вказане судове рішення підтверджує законність процедури ліквідації відповідача та дій, пов`язаних із звільненням ОСОБА_1 з посади.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова