Справа № 703/708/21
12 квітня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Ігнатенко Т.В.,
секретар судових засідань Бондаренко А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривельов Валентин Володимирович, до Акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» про стягнення заборгованості з заробітної плати,
Вимоги обґрунтовує тим, що позивач у період з 05 червня 2006 року по 30 червня 2009 року перебував у трудових відносинах із ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» та був звільнений згідно наказу №64-к від 30 червня 2009 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП, у зв`язку з закінченням строку трудового договору. В подальшому позивач з 19 жовтня 2009 року згідно наказу №25-к від 19 жовтня 2009 року був прийнятий на посаду різальника металу 4 розряду МСУ-4 ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» та 27 квітня 2018 року був звільнений із ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» згідно наказу №34-к від 27 квітня 2018 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. У період з 2011 року по 2019 рік змінювалася організаційно-правова форма підприємства. Так, ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» перетворено у ПАТ «Черкаський приладобудівний завод», згодом в ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод», а в подальшому на АТ «Черкаський приладобудівний завод».
За час трудових відносин з боку відповідача неодноразово затримувалася виплата заробітної плати та здійснювалася виплата не у повному обсязі.
В день звільнення 27 квітня 2018 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України.
В подальшому, позивач неодноразово звертався до адміністрації підприємства, яке є відповідачем, із вимогою про виплату заробітної плати, зокрема, до директора підприємства ОСОБА_3 , однак розрахунків здійснено не було.
Позивач, з метою отримання довідки про розмір заборгованості із виплати заробітної плати та розміру середнього заробітку, на підставі ст.49 КЗпП, звернувся із заявою від 21 грудня 2020 року до керівництва АТ «Черкаський приладобудівний завод», однак дана заява всупереч вимог закону залишилася без розгляду.
Враховуючи, що вказана заборгованість по заробітній платні не виплачена, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 05 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з повідомлення (викликом) сторін та зобов`язано відповідача надати довідку щодо заборгованості по заробітній платі перед позивачем.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кривельов В.В. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача - АТ «Черкаський приладобудівний завод» у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток його юридичну адресу. Відзиву на позовну заяву, заперечень та довідки про заборгованість по заробітній платі перед позивачем до суду не направив.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена у його заяві про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Так, під час судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 05 червня 2006 року по 30 червня 2009 року перебував у трудових відносинах із ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» та був звільнений згідно наказу №64-к від 30 червня 2009 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП, у зв`язку з закінченням строку трудового договору. 19 жовтня 2009 року згідно наказу №25-к від 19 жовтня 2009 року був прийнятий на посаду різальника металу 4 розряду МСУ-4 ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» та 27 квітня 2018 року був звільнений із ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» згідно наказу №34-к від 27 квітня 2018 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників., що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-11).
Згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Також, згідно вказаної довідки, на нараховану заробітну плату позивача було нарахована сума податку, яка повинна сплачуватися відповідачем.
Доказів, які свідчать про несплату відповідачем на нараховану заробітну плату позивача матеріали справи не містять.
При цьому, відповідачем АТ «Черкаський приладобудівний завод» не надано довідку щодо заборгованості по заробітній платі перед позивачем, яку його було зобов`язано надати ухвалою суду, в зв`язку з чим при визначенні розміру даної заборгованості суд керується саме доказами, які надані позивачем.
Таким чином, відповідач, на підставі ст.116 КЗпП, був зобов`язаний в день звільнення позивача, тобто 27 квітня 2018 року, виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум, виплатити неоспорювану суму.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, АТ «Черкаський приладобудівний завод» у день звільнення ОСОБА_1 письмово не повідомило останнього про нараховані суми належні йому при звільнені та не провело виплату належних йому коштів.
При цьому, будь-яких доказів наявності між позивачем та відповідачем спору про розмір сум, належних позивачу при звільненні, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Згідно ст.1 Конвенції про захист заробітної плати №95 (надалі - Конвенція), яка ратифікована 31 січня 1961 року, термін - «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, які надано, чи має бути надано.
Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.
Згідно ст.12 Конвенції, заробітна плата виплачувається через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних врегулювань, які забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати мають бути продиктовані національним законодавством або визначені колективним договором чи рішенням арбітражного органу.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд з прав людини зазначив, що мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не є поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини, як порушення права людини на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Доказів виплати відповідачем позивачу грошових коштів, невиплачених при звільненні, відповідачем не надані та матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок.
Також, відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Кривельовим В.В. позивачу надано правничу допомогу по стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та інших належних платежів, не виплачених ОСОБА_1 при звільненні із АТ «Черкаський приладобудівний завод», що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року (а.с.28).
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 04 березня 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року, загальна вартість послуг виконавця за цим актом складає 1000 гривень. Виконавець своїм підписом свідчить про оплату замовником всієї суми наданих послуг, а замовник підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих виконавцем послуг (а.с.29).
Відповідно до квитанції №б/н від 04 березня 2021 року, виданої адвокатом Кривельовим В.В., ОСОБА_1 за надані адвокатом послуги сплатив 1000 гривень (а.с.30).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтвердженні витрати позивача на правову допомогу адвоката Кривельова В.В. у розмірі 1000 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час підготовки позовної заяви, затраченим часом на надання правничої допомоги, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим, з врахування задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.47, 83, 116, 238 КЗпП України, ст.1, 2, 4, 15, 12, 13, 16, 76, 77, 79, 81, 89, 91, 95, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кривельов Валентин Володимирович, до Акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» про стягнення заборгованості з заробітної плати, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Черкаський приладобудівний завод», адреса: 18000, м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, .

Головуючий: Т.В. Ігнатенко