ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1560/21 Справа № 208/313/20 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , починаючи з «16» січня 2020 р., на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , але не більше ніж до досягнення сином 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Роз`яснено сторонам, що згідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року №208/313/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, починаючи з 16.01.2020 року на період навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не більше ніж до досягнення ним 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року - відхилити, а рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 16 вересня 2008 року розірвано, що підтверджено копією свідоцтва по розірвання шлюбу виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, свідоцтво серія НОМЕР_4 (а.с.12).

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина - син ОСОБА_4 , о підтверджено копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 10).

12 січня 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 виданого Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 13).

24 лютого 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив ім`я, на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва серія № НОМЕР_7 від 24 лютого 2018 року виданого Заводським районні у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до копії виконавчого листа від 08 вересня 2006 року виданого Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по праві № 2-223-2006 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 «про стягнення аліментів», з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку на утримання двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народження , до досягнення дітьми віку повноліття (а.с.14).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є студентом 1-го медичного факультету Запорізького державного медичного університету денної форми навчання за державним замовленням (а.с. 3).

Термін навчання до 30.06.2025 року, відповідно до довідки № 2599 від 18.12.2019 року, стипендію не отримує (а.с. 3)

В період навчання проживає в гуртожитку університету, вартість якого за рік складає 6240,00 гривень, та 475,00 гривень вартість за охорону гуртожитку, що підтверджується квитанціям про сплату (а.с. 15).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 працює в ТОВ «НТ Агрохім 2018», середній заробіток складає 3537,14 гривень, відповідно до довідки № 0000-000004 від 20.12.2019 року (а.с. 5).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені /будинку осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із зареєстрованими членами родини:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 народження ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

також факт проживання за адресою: АДРЕСА_2 підтверджено:

-Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1219- (а.с. 8);

-Довідкою про місце проживання особи (а.с.9).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, у Постанові ВС від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц, викладено правову позицію згідно до якої Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявлений розмір аліментів є обґрунтованим, а відповідачем не доведено його не спроможність надавати допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу).

Також апелянт посилається на те, що 16.09.2020 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження зазначених доказів. Крім того, необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому сину, який її потребує.

Посилання апелянта, що він має на утриманні мати пенсіонерку, яка дуже хворіє та потребує матеріального забезпечення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки по-перше, вона не є членом сім`ї ОСОБА_1 , а по-друге, мати відповідача є пенсіонеркою та отримує пенсію згідно чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції невірно розраховані аліменти, оскільки апелянт є непрацюючою особою, колегія суддів вважає необгрунтованими,оскільки судом першої інстанції визначені аліменти відповідно до ст.200 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідної заяви про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі позивач ОСОБА_3 до суду не надавала, а тому згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб та на обліку в службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, а тому не позбавлений обов`язку утримувати малолітню дитину, а його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при стягненні аліментів на утримання дитини.

Крім того, відповідач є молодою працездатною особою, відсутність запису в трудовій книжці про працевлаштування не дає підстав вважати, що відповідач має статус безробітного, і не має будь-яких інших доходів.

Твердження апелянта, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб в сумі 2197 грн. встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2020 року", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений Законом України "Про державний бюджет України на 2020 року" є лише рекомендованим.

А тому, визначений Законом України "Про державний бюджет України на 2020 року" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є лише гарантованим мінімальним розміром аліментів на момент розгляду справ даної категорії.

Отже, суд першої інстанції з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.

Згідно ордеру серії АЕ №1042322 від 04.11.2020 року правничу допомогу позивачу надала адвокат Чабаненко В.Т. (а.с. 106).

Відповідно до договору про надання правової допомоги №195 від 27.07.2020 року, адвокат витратила 3 год., що коштує 3000,00 грн. (а.с. 100-101).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: усна консультація, складання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, один вихід адвоката для представництва інтересів, участь адвоката у судовому засіданні першої інстанції в м.Кам`янське, складання заяви про стягнення аліментів, адвокатський запит, складання відзиву на позов.

Отже, з урахуванням того, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг, а також квитанцією про оплату наданих послуг, тому вимога ОСОБА_1 про стягнення понесених нею витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова