ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9031/20 Номер провадження 22-ц/814/846/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року (прийняте суддею Савченко Л.І., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 30.11.2010 року у розмірі 131739,14 грн та судові витрати 2102,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 30.11.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Вказує, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов Договору у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2020 року має заборгованість у розмірі 131739 грн 14 коп., яка складається з наступного: 12139 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 12 139 грн 93 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 363 грн 68 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 148 262 грн 76 коп. - нарахована пеня та судові витрати у розмірі 2102 грн, яку банк просив стягнути з відповідача. В подальшому заявлену суму вимог зменшив та остаточно просив стягнути з відповідача 16503 грн 61 коп., яка складається з наступного: 12139 грн 93 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 4 363 грн 68 коп. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2010 року у розмірі - 16 503 грн. 61 коп.

Судові витрати у вигляді судового збору сплачені АТ КБ «ПриватБанк» при подачі позовної заяви до суду в у розмірі 2102 грн. компенсовано за рахунок держави.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, застосувавши до вказаних правовідносин позовну давність. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що позов банку подано до суду після спливу строку позовної давності про застосування якої вона подавала заяву. Посилається на те, що останній строк сплати нею заборгованості настав 31 липня 2016 року (закінчення строку дії картки НОМЕР_1 ). Останній платіж по погашенню заборгованості здійснений нею 12.09.2016 року, банк звернувся з позовом до суду 22 вересня 2020 року, отже позивачем пропущено строк позовної давності, яка спливла 12.09.2019 року. Тому вважає, що суд першої інстанцїі дійшов необгрунтованого та помилкового висновку про те, що позивачем нібито було дотримано строк позовної давності, зазначивши, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 30 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку зазначеного у довідці про умови кредитування (а.с.6-18, 30-31), кредитний ліміт в подальшому змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.29) .

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, з якими вона згодна (а.с.30).

Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 надавши останній кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі, строки та на умовах, передбачених договором на платіжні картки.

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджується випискою за картковим рахунком (а.с. 6-18).

Відповідач ОСОБА_1 в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконувала.

У позовній заяві позивач зазначав, що у зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2010 року відповідач ОСОБА_1 станом на 19 вересня 2020 року має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 164 766 грн. 37 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 121 39 грн.93 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 121 39 грн.93 коп; 4363 грн. 68 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 148 262грн. 76 коп. нарахована пеня що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-18).

13 січня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній прохав стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2010 року в сумі 16 503 грн. 61 коп., яка складається із 12 139 грн. 93 коп. заборгованості за тілом кредиту, 4 363 грн. 68 коп. заборгованості за відсотками (а.с.116).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 порушила грошові зобов?язання за кредитним договором б/н від 30.11.2010 року, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом. Тому суд дійшов висновку що з відповідача ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 16503 грн. 61 коп.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам?яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, підписаній ОСОБА_1 відсутні умови щодо погодження відсоткової ставки за користування кредитними коштами та нарахування неустойки за порушення взятих на себе зобов?язань.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 01.12.2010 підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» згідно якої остання своїм підписом засвідчила ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 2,5% в місяць, та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: ПЕНЯ = пеня 1+ пеня 2, де пеня1 = базова відсоткова ставка по договору /30 нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів комісій (а.с. 31).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів та неустойки. При цьому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписувалися, до уваги вони не беруться.

Таким чином, вимоги банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентами у сумі 16503 грн. 61 коп. є обгрунтованими.

Статтями 526, 530,610, частини першої статті 612ЦК України передбачено, що зобов?язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст.1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/95/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 30.11.2020 року вбачається, що починаючи з 01.12.2010 по 01.12.2012 відповідач повинна була повернути кредит та погасити відсотки за користування ним, тобто строк кредитування складає 23 місяців з моменту його укладення (щомісячний платіж 7%, який складається з 2,5% нарахування по процентах за користування кредитом та 4,5 % від взятого тіла кредиту, тобто для повного погашення тіла кредиту сторонами визначено 23 місяців).

Заперечуючи проти позову, відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому вказувала на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом зі спливом строку позовної давності встановленого ст.257 ЦК України, у зв?язку з чим прохала застосувати до даних правовідносин строк позовної давності. Вказувала на те, що вона заперечує проти розрахунку заборгованості наданого банком, так як він зроблений на підставі Умов та Правил надання банківських послуг, проте вона ці Правила не погоджувала, не підписувала та не ознайомлювалася з ними. Зазначила, що останній платіж по погашенню заборгованостіза карткою НОМЕР_1, термін дії якої закінчився 31.07.2016 року здійснений нею 12.09.2016 року, банк звернувся з позовом до суду 22 вересня 2020 року, отже позивачем пропущено строк позовної давності, яка спливла 12.09.2019 року.

Надаючи оцінку вказаним доводам суд апеляційної інстанції виходе з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). А за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п?ята цієї статті). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зважаючи на те, що саме з 01.11.2012 року розпочався для позивача перебіг строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, та відповідно тривав до 01.11.2015 року.

Банк звернувся з позовом до суду 22 вересня 2020 року, отже позивачем пропущено строк позовної давності, яка спливла 01.11.2015 року.

Відповідно висновки суду щодо застосування норм цивільного законодавства, якими врегульовано питання змісту, перебігу та наслідків пропуску строку позовної давності, не відповідають нормам закону, а тому підлягають виправленню шляхом постановлення нового рішення суду по суті заявлених вимог.

Отже, в даному випадку підлягають застосуванню наслідки пропуску позивачем строку позовної давності до вимог щодо стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів за кредитом нарахованих в межах строку виконання зобов?язання по його поверненню.

Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28 березня 2018 року висловила наступну правову позицію: «Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання».

Тому, оскільки наданий відповідачу кредит набув статусу простроченого, отже на нього не повинні були нараховуватись відсотки за користування кредитом. Права кредитора на нарахування процентів та неустойки після закінчення строку кредитування умовами договору укладеного між сторонами не передбачено.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача в частині стягнення відсотків нарахованих після 01.12.2015 року, а тому в їх задоволені слід відмовляти у зв?язку з безпідставністю.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналіз вказаних норм закону вказує на те, що кредитор має право на нарахування неустойки лише в межах строку кредитування у порядку та розмірах визначених договором, за відсутності інших домовленостей сторін, після закінчення строку кредитування, кредитор лише має право на захист своїх прав та інтересів у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Вказуючи у заявлених позовних вимогах, що проценти, які підлягають стягненню нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем не наведено належних доводів та не надано належних доказів того, що заявлена сума процентів нараховувалася виходячи з положень зазначеної норми закону. Так, зі змісту поданого розрахунку вбачається, що фактично мова йде про проценти, які позивач, на думку останнього, мав право нараховувати за прострочення кредиту на умовах передбачених договором. За таких обставин, в задоволені вказаних вимог необхідно відмовити з підстав зазначених вище.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у звязку із пропуском строків позовної давності.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

При подачі апеляційної скарги до суду відповідачем ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 3153,00 грн. не сплачувався, оскільки вона на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи, що вказаною постановою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року скасовано, тому з позивачаАТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3153,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2021 року- скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь держави судовий збір у розмірі 3153,00 (три тисячі сто п?ятдесят три гривні) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова _______________ Л.М. Хіль