ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1439/20 Номер провадження 22-ц/814/674/21Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 11:34:48 год. до 12:02:53 год., дата виготовлення повного тексту рішення 13 січня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської районної в м.Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування рішення про державну реєстрацію та усунення перешкод у користуванні,

треті особи: Полтавська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після неодноразових збільшень позовних вимог, остаточно просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської районної у м.Полтаві ради сімнадцятої сесії сьомого скликання від 22.12.2016 року «Про розгляд заяв громадян про затвердження документації із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок», яким затверджено проект землеустрою та передано у спільну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельну ділянку площею 862 м.кв.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.04.2017 року державного реєстратора виконавчого комітету Полтавської міської ради Колісник Ю.І.;

- зобов`язати ОСОБА_3 і ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки, по якій проведено мережу водовідведення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення паркану, встановленого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 31.07.2015 року «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 862 кв.м. та відновити становище, яке існувало до порушення прав;

- визнати недійсним акт прийомки-передачі межових знаків від 05.08.2015 року та визнати недійсним акт прийомки-передачі межових знаків від 23.07.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами, які на підставі рішень Київської районної в м. Полтаві ради у незаконний спосіб в результаті підробки акту приймання передачі межових знаків і технічної документації із землеустрою отримали у власність земельну ділянку площею приблизно 264 м.кв., по якій проходить водопровідно-каналізаційна мережа до його будинку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перешкоджають йому у доступі до мережі водопостачання та не дають можливості здійснювати ремонт та будь-які інші дії, тим самим порушує його права.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 31.03.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 травня 2020 року (т.1 а.с.46).

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 09.04.2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (т.1 а.с.64).

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.05.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 09 червня 2020 року на 10:00 год. у зв`язку з необхідністю ОСОБА_5 ознайомитись з збільшеною позовною заявою. (т.1 а.с.173)

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 09.06.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 08 липня 2020 року на 13:30 год. у зв`язку з хворобою позивача ОСОБА_1 (т.1 а.с.209)

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 18.08.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 01 вересня 2020 року на 14:30 год. у зв`язку з клопотанням ОСОБА_1 про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням у відпустці його представника ОСОБА_6 (т.2 а.с.5)

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 01.09.2020 року відкладено підготовче судове засідання на 18 вересня 2020 року на 10:30 год. у зв`язку з клопотанням ОСОБА_3 про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням її представника у відрядження. (т.2 а.с.39)

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 18.09.2020 року задоволено клопотання позивача про допит свідків та витребування доказів. Замінено первісного відповідача державного реєстратора виконавчого комітету Полтавської міської ради Колісник Ю.І. на належного відповідача Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради. Закрито підготовче засідання по справі та призначено судовий розгляд справи на 15 жовтня 2020 року на 15:00 год. (т.2 а.с.79-80).

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15.10.2020 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 (т.2 а.с.123).

15.10.2020 року слухання справи відкладено у зв`язку із залученням співвідповідача на 09.11.2020 рік 14:00 год. (т.2 а.с.121-213).

09.11.2020 рік о 14:00 год слухання справи відкладено на 20 листопада 2020 року на 09:30 год., у зв`язку з заявленим клопотанням ОСОБА_1 про відкладення слухання справи, оскільки у м.Полтаві введено червоний рівень епідеміологічної небезпеки (т.2 а.с.141, 148).

20.11.2020 рік о 09:30 год. слухання справи відкладено на 09 грудня 2020 року на 11:00 год. за клопотанням ОСОБА_6 , представника ОСОБА_1 , у зв`язку з хворобою вірусом COVID-19 (т.2 а.с.174 -176).

09 грудня 2020 року о 11:00 год. оголошено перерву в судовому засіданні до 22.12.2020 року до 14-00 год. для виклику та допиту свідків (т.2 а.с.208-211).

22.12.2020 року о 14-00 год. оголошено перерву в судовому засіданні до 05.01.2021 року до 10-30 год. та відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі (т.3 а.с.6-8).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2021 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошується, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема залишив поза увагою те, що:

ОСОБА_1 є користувачем водопровідно-каналізаційної мережі, яка проходить по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , цей факт визнають відповідачі;

існують чотири різні копії акту прийомки-передачі межових знаків від 23.07.2015 року і від 05.08.2015 року, при цьому висновком експерта у межах кримінального провадження підтверджено, що рукописний запис у акті від 05.08.2015 року має зміни первинного тексту, а саме запис про розмір земельної ділянки. Отже, очевидним є те, що ОСОБА_1 підписував акт, де був зазначений розмір ділянки 600 м. кв., який потім виправили на 862 м.кв.;

у висновку щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , наданим Полтавським міським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру, відсутня указівка про права третіх осіб на використання цієї ділянки для обслуговування інженерних мереж (ст. 99 ЗК України). Таким чином, відповідачі приховали існування каналізаційних мереж на земельній ділянці;

незаконність рішення Київської районної ради від 31.07.2015 року полягає у тому, що відповідачі не могли надати документи на земельну ділянку площею 862 м.кв., адже рішенням Полтавської міської ради від 20.07.1953 року їм у користування виділена земельна ділянка розміром 600 м.кв., а акт приймання-передачі межових знаків (на підставі якого прийняте рішення) не містить обов`язкових реквізитів відсутня дата, не вказана площа земельної ділянки, її цільове призначення, а також райрада не пересвідчилась в наявності каналізаційної мережі на самій земельній ділянці;

співвласники земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , активно забудовують свою земельну ділянку, вже зведений паркан, що унеможливлює доступ позивача до каналізаційної мережі. Про вчинення йому перешкод у доступі до каналізаційних мереж свідчить лист відповідачів про згоду укласти договір сервітуту та їх подальша відмова укласти такий договір.

Також вказував, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у допиті свідка ОСОБА_7 та розглянув справу без його участі, адже у нього були наявні поважні причини.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент з питань реєстрації, пославшись на правові акти, що регулюють питання державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, стверджує, що вимога про скасування рішення державного реєстратора є неправильним способом захисту порушеного права.

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу навели свої аргументи проти доводів апеляційної скарги і, стверджуючи про їх необґрунтованість, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві наголошується, що в матеріалах справи відсутні оригінали актів прийманняпередачі межових знаків, на підробку яких посилається позивач, і, відповідно, суд їх не досліджував. Позивач не залучив до справи ТОВ «Інтерагроцентр» як власника технічної документації на землю, у тому числі і актів, з якими не згоден позивач.

Звертається увага, що копії актів приймання-передачі межових знаків від 05.08.2015 року і від 23.07.2015 року не подавалися до Київської районної у м.Полтаві ради, отже не приймалися до уваги під час вирішення питання про передачу землі у власність. Сам позивач у доповненнях до позову стверджує, що виправлення в акті приймання-передачі межових знаків зроблене влітку 2020 року.

У справі відсутні докази про те, що позивач у встановленому порядку визнаний користувачем каналізаційно-водопровідної мережі, крім нього ніхто не знає, де вона розташована. Позивачем не надано жодного доказу про обслуговування цієї мережі, а також доказів про вчинення йому перешкод в її обслуговуванні.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником ѕ частин житлового будинку з частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 783 кв.м. Суміжними землекористувачами земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.18).

З часу створення об`єкту житлового будинку в АДРЕСА_2 згідно рішення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради виділена у користування земельна ділянка площею 624 кв.м.

Як вбачається з архівного витягу Полтавської обласної державної адміністрації № 04-15/П-118 від 08.05.2020 року, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , має 598 кв.м. згідно рішення Полтавської міської ради депутатів трудящих від 20 липня 1953 року № 580 «Про затвердження матеріалів обміру кварталів: №№ … 39 … та реєстрації землекористування» (т.1 а.с.189).

Згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 1387/0/24-15 від 28.10.2015 року земельна ділянка площею 0,0862 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відведена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, ненаданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів, громадського призначення і після відведення у встановленому законодавством порядку буде обліковуватись, як ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель під одно- та двоповерховою житловою забудовою (т.1 а.с.110)

Відповідно до рішення 66 сесії 6 скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 31.07.2015 року надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 862 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23.07.2015 року вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 0 площею 862 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , закріплена межовими знаками, які передані на зберігання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Цей акт також підписано і позивачем ОСОБА_1 як суміжним землекористувачем. Межі земельної ділянки зазначені іншим кольором та зазначено виправленому вірити і закріплено печаткою НВТОВ «Інтерагроцентр» (т.1 а.с.90).

Відповідно до рішення 17 сесії 7 скликання Київської районної в м.Полтаві ради від 22.12.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 та надано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , яка мешкає в АДРЕСА_3 , та ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_4 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 площею 862 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :14:006:0187).

Земельній ділянці по АДРЕСА_2 площею 0,0862 га присвоєний кадастровий номер :14:006:0187.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що новим власником 17/25 частин в житловому будинку з господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_4 (т.1 а.с.38-39).

З акта КП ПОР «Полтававодоканал» від 28.01.2020 року вбачається, що 28.01.2020 року проводилось обстеження садиби АДРЕСА_2 на предмет наявності оглядових каналізаційних колодязів та каналізаційної мережі від житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . При обстеженні не виявлено каналізаційних колодязів на території садиби за адресою: АДРЕСА_2 . Точне місце розташування каналізаційної мережі можливо визначити за допомогою методу шурфування.

Як вбачається з листа КП ПОР «Полтававодоканал» № 2/1779 від 19.05.2020 року, ОСОБА_1 у 2004 році підключився до мережі водовідведення території біля багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_5 , при наявності дозволу ЖЕП «Будівельник», як власника (на той час) каналізаційної мережі та прибудинкової території, того ж року був зареєстрований підприємством як абонент. Представником підприємства у зв`язку з ненаданням вільного доступу на частину садиби по АДРЕСА_1 було неможливо провести повне обстеження та визначити фактичне місце розташування каналізаційної мережі (т.1 а.с.240, т.2 а.с.68).

Згідно акту представника КП ПОР «Полтававодоканал» від 28.07.2020 року при обстеженні не виявлено каналізаційних колодязів на території садиби за адресою: АДРЕСА_2 . Точне місце розташування каналізаційної мережі можливо визначити за допомогою методу шурфування (т.2 а.с.70).

Як вбачається з листа голови районної райради виконкому Київської райради в м.Полтаві від15.05.2020 року, відповідно до «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 », виготовленого спеціалізованою землевпорядною організацією НВ ТОВ «ІНТОРАГРОЦЕНТР» інформація щодо проходження каналізаційної мережі на земельній ділянці площею 862 кв.м. (кадастровий номер :14:006:0187) відсутня (т.2 а.с.74).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП України в Полтавській області та накладено заборону (арешт) на відчуження та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :14:006:0187, площею 0,0862 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.192)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доведення відбувається шляхом подання суду належних, допустимих , достатніх і достовірних доказів (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Суд оцінює подані учасниками справи докази у відповідності до правил, визначених ст.89 ЦПК України.

У підтвердження права позивача на користування, у тому числі права проводити обслуговування, каналізаційно-водопровідної мережі, суду надані такі докази.

Лист ЖЕП «Будівельник» від 18 жовтня 2004 року, згідно якого це підприємство не заперечує провести випуск каналізації по території біля будинку по АДРЕСА_5 від будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19).

Технічні умови на підключення житлового будинку АДРЕСА_1 до водопровідно-каналізаційної мережі, висновок санітарно-епідеміологічної експертизи, специфікація матеріалів, плани, креслення, з яких слідує, що місцем підключення садиби АДРЕСА_1 є існуючий водопровідний ввід на водорозбірну колонку та існуюча каналізаційна мережа від будинку АДРЕСА_5 ; будівництво мережі має здійснити спеціалізована організація, а підключення виконує ОП «Полтававодоканал» (т.1 а.с.21 28).

Лист КП ПОР «Полтававодоканал» від 19 травня 2020 року, яким підтверджується, що у 2004 році після виготовлення робочого проекту на водопостачання та водовідведення позивач був зареєстрований як абонент з отримання послуг; у зв`язку з ненаданням доступу представнику КП ПОР «Полтававодоканал» до садиби АДРЕСА_1 виявилося неможливим фактичне місце розташування каналізаційної мережі (т.1 а.с.240; т.2 а.с.68).

План, виготовлений ФОП ОСОБА_8 за результатами інженерно геодезичних вишукувань (т.2 а.с.35).

Лист КП ПОР «Полтававодоканал» від 29 липня 2020 року і акт обстеження садиби АДРЕСА_2 від 28 липня 2020 року, згідно яких на території садиби не виявлено каналізаційних колодязів (т.2 а.с.25,206).

Наведені докази з урахуванням пояснень учасників справи підтверджують, що дійсно у 2004 року позивач на підставі розробленої технічної документації підключив належну йому садибу АДРЕСА_1 до існуючої водопровідно-каналізаційної мережі і є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються КП ПОР «Полтававодоканал». На території суміжної садиби АДРЕСА_2 відсутні технологічні пристрої (облаштування), які забезпечують доступ до водопровідно-каналізаційної мережі, якою користується позивач.

У справу не надано доказів про те, що такі технологічні пристрої (облаштування) існували раніше на території садиби АДРЕСА_2 .

Позивачем у належний спосіб також не доведено, що він мав необхідність у доступі до водопровідно-каналізаційної мережі, а відповідачі чинили йому перешкоди, сам факт зведення відповідачами паркану на своїй ділянці не свідчить про порушення прав позивача як суміжного землекористувача.

Перевіряючи доводи позивача стосовно підроблення акту прийомки-передачі межових знаків та незаконності рішень органу місцевого самоврядування про передачу у власність відповідачам земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 862 м.кв., апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 580/168/16-ц), від 18 травня 2020 року (справа № 712/12072/17-ц) викладені правові висновки про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року (справа № 711/530/18) зроблений висновок про те, що акт прийому-передачі на зберігання межових знаків не є офіційним документом, оскільки він лише підтверджує фактичну передачу на зберігання межових знаків у певній кількості, що закріплені на місцевості виконавцем.

Отже, акт прийомки передачі на зберігання межових знаків не є ключовим документом, який визначає правильність технічної документації із землеустрою, яка затверджується органом місцевого самоврядування.

Не заперечуючи факт підписання акту прийому-передачі на зберігання межових знаків, позивач стверджує, що при підписанні цього документу площа земельної ділянки для садиби АДРЕСА_2 була зазначена, скоріш за все, у розмірі 600 м.кв., яка реально існувала на час підписання акту, проте пізніше запис про площу був виправлений на 862 м.кв.

У підтвердження внесення змін до акту прийомки передачі на зберігання межових знаків позивач долучив висновок експерта №1143 (т.2 а.с.239-242), згідно якого у місці розташування рукописного запису «862», що у графі «____» кв.м.» встановлені зміни первинного змісту документу.

У межах кримінального провадження експерт досліджував акт прийомки передачі на зберігання межових знаків від 05 серпня 2015 року, при цьому матеріали справи не містять доказів про те, що саме цей акт містився у технічній документації із землеустрою. Окрім того, виправлення у ньому завірені печаткою і підписом НВТОВ «Інтерагроцентр», підприємства, що виготовило технічну документацію із землеустрою (т.2 а.с.238).

З наданих у справу копій документів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.103-156) вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зверталися до Київської районної у м.Полтаві ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею саме 862 м.кв., пояснювальна записка, завдання на виконання робіт, інші технічні документи, графічні матеріали містять дані щодо земельної ділянки розміром 862 м.кв. Отже, відсутні підстави вважати, що Київська районна у м.Полтаві рада, затверджуючи технічну документацію та ухвалюючи рішення про передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 , помилялася щодо розміру земельної ділянки. При цьому законодавство не містить заборони на отримання у власність земельної ділянки більшого розміру, ніж той, що був у користуванні.

З урахуванням встановлених у справі обставин не можна вважати обґрунтованими твердження позивача про те, що Київська районна у м.Полтаві рада протиправно не пересвідчилася у наявності водопровідно-каналізаційної мережі на ділянці, що передана у власність відповідачам.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 18 вересня 2020 року задоволено клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_7 (т.2 а.с.79-80).

У судове засідання 15 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 з`явився, явку свідка ОСОБА_7 не забезпечив, про допит цього свідка не заявляв (т.2 а.с.121-122).

29 жовтня, 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 подавалися клопотання про відкладення розгляду справи (т.2 а.с.141, 147).

У судове засідання 09 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 з`явився, явку свідка ОСОБА_7 не забезпечив, про допит цього свідка не заявляв (т.2 а.с.208-211).

У судове засідання 22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 з`явився, явку свідка ОСОБА_7 не забезпечив, проте подав клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого судом відмовлено. Окрім того, ОСОБА_1 повідомив суду, що свідок ОСОБА_7 не може з`явитися до суду у зв`язку з її зайнятістю в цей день у судовому засіданні у Чутівському районному суді Полтавської області (т.3 а.с.6-8,25).

Чутівський районний суд Полтавської області листом від 04 січня 2021 року повідомив, що 22 грудня 2020 року розгляд кримінального провадження відкладений за клопотанням захисника ОСОБА_7 з посиланням на неможливість прибуття в засідання у зв`язку з перебуванням на карантині з метою попередження розповсюдження вірус ( т.3 а.с.31).

05 січня 2021 року ОСОБА_1 подав суду заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на хворобу (т.3 а.с.32).

Зважаючи на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відмову суду першої інстанції до допиті свідка ОСОБА_7 .

Що стосується розгляду справи 05 січня 2021 року без участі позивача, то формально суд першої інстанції у відповідності до положень ст.223 ЦПК України мав відкласти судове засідання, проте таке порушення не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов