РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 621/210/21

Провадження 2/621/448/21

06 квітня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді В.Філіп`євої,

секретаря судового засідання А.Лацько,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Зміївська міська рада Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Зміївська міська рада Харківської області, в якій просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обгрунтування позову зазначила, що вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 27.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. за реєстровим № 751.

У вказаному житловому будинку постійно проживають і зареєстровані:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім вище вказаних членів сім`ї позивачки, у вище вказаному будинку, зареєстровані відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,

які, як зазначено в позовній заяві, не є членами сім`ї позивачки, а були лише її знайомими, яким вона дозволила деякий час проживати в своєму будинку, оскільки в них не було іншого місця для проживання.

З липня 2020 року, тобто більше ніж 6 (шість) місяців, відповідачі у будинку не проживають, свої особисті речі не зберігають, добровільно зніматися з реєстрації в будинку не бажають, а факт їх реєстрації в будинку не надає можливості позивачці оформити субсидію на будинок, зменшити витрати на комунальні послуги, в зв`язку з чим, посилаючись на ст.ст.71,72, 136 Житлового кодексу УРСР, ст.. 321, 391 ЦК України, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-2)

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2021 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.20)

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Позивач ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу по суті без її участі та наполягала на задоволенні позову,не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.45, 53).

Представник ІІІ особи - Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу по суті за відсутності представника за наявними матеріалами справи (а.с. 22-23, 46)

Відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про дату, час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялися судом належним чином, в тому числі шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не подавали (а.с.26-39, 42-44, 47-52).

Узв`язку з неподанням відповідачами відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч.8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі.

При цьому, судом враховується, що в силу вимог ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачці, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. за реєстровим № 751, на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7)

Згідно Довідки про зареєстрованих в житловому будинку осіб № 46 від 05.01.2021 року, виданої Зміївською міською радою Чугуївського району Харківської області, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровано 9 осіб:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5

а також сторонні особи

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (а.с.8, 16-19)

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Зміївської міської ради С.Пархоменко 06 січня 2021 року, у будинку АДРЕСА_1 , власником якого є позивач, зареєстровані 9 осіб, але фактично проживають тільки ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Як засвідчено власником будинку та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , сторонні особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з липня 2020 року фактично в даному будинку не проживають та їх особистих речей в будинку виявлено не було (а.с.9)

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 статті 383 ЦК України та статті 150 Житлового кодексу УРСР, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Одночасно з цим, статтею 47 Конституції України захищено право особи на житло, згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону і за рішенням суду.

Вказаний конституційний принцип закріплений в ч.4, ч.5 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, в яких зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідачі вселилися до будинку за згодою позивачки, та не проживають в будинку з липня 2020 року, тобто менше року до дня подання позовної заяви до суду. З`ясувати час їх вселення, причини непроживання, в тому числі й поважність, суду не видалося за можливе в зв`язку з неявкою в судове засідання як відповідачів, так і самої позивачки.

Судом встановлено, що відповідачі вселилися до спірного будинку на законних підставах за згодою власниці (позивачки), а отже в установленому законодавством порядку набули право на користування житлом. При цьому, як зазначено в позові, відповідачі вселилися до спірного будинку в зв`язку з тим, що не мають іншого житла.

Доказів про те, що на час судового розгляду відповідачі придбали чи винаймають інше житло, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практику якого згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує як джерело права, пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillowv. theU.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkosv. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50).

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правові висновки про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячиз правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд зазначає, що право відповідачів на житло також підлягає захисту і позбавлення їх цього права повинно бути виправданим та пропорційним втручанням в права і свободи

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.10.2020 року по цивільній справі № 447/455/17, у всякому разі, неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,не євиправданим, необхідним та пропорційним втручанням в права і свободи, а отже задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Напідставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 76-82, 89, 223, ч.2 ст.247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Зміївська міська рада Харківської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ),

Третя особа: Зміївська міська рада Харківської області (адреса місцезнаходження: 63404, Харківська область, місто Зміїв, вул.Адміністративна, буд. 9).

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2021.

Головуючий: суддя В. Філіп`єва