Ухвала

05 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 265/3027/17

провадження № 61-19500ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», треті особи: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - ПАТ «МК «Азовсталь»), треті особи: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» (далі - Маріупольська ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність»), Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність» (далі - ВП «Народна солідарність»), у якому позивач просив скасувати наказ № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення, поновити його на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів управління мотивації персоналу ПАТ «МК «Азовсталь» з 10 квітня 2017 року і стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року в складі судді Міхєєвої І. М., в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року в складі колегії суддів: Гаврилової Г. Л., Зайцевої С. А., Пономарьової О. М., апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано незаконним і скасовано наказ ПАТ «МК «Азовсталь» № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера відділу розробки регламентуючих документів за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ПАТ «МК «Азовсталь».

Стягнено з ПАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 102 267,76 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», подану його представником - адвокатом Лактіоновою Л. О., задоволено частково. Постанову апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року залишено без змін.

ОСОБА_1 26 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 16 січня 2021 року ці недоліки було усунуто, зокрема, надано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц.

Касаційна скарга в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 (провадження № 61-30894сво18) Об'єднана палата відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц. Тому посилання на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц не може бути підставою касаційного оскарження.

Як наслідок ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстави касаційного оскарження судових рішень в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат