ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №582/1114/20

Номер провадження 22-ц/816/642/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року в складі судді Яковенко Н.М., ухваленого в смт Недригайлів, повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», мотивуючи вимоги тим, що 07.07.2019 року автомобіль «ВАЗ 2108» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись між с. Беседівка та с. Хоружівка Недригайлівського району Сумської області з`їхав у кювет. Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_4 , який перебував в автомобілі, отримав тілесні ушкодження від яких помер після госпіталізації. Вказує, що цивільно - правова відповідальність водія на дату вчинення ДТП була застрахована у дані страховій компанії. Зазначає, що 05.09.2019 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілої ОСОБА_1 , а саме моральну шкоду в розмірі 50 076 грн. та витрати на поховання в розмірі 4600,00 грн. Листом від 10.09.2020 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на відсутність рішення в кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. Просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на її користь страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 50076 грн. 00 коп., 4600 грн. 00 коп. витрат на поховання, а всього 54676 грн. 00 коп. Через порушення строків виплати страхового відшкодування, просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на її користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 8755грн. 76 коп., три відсотки річних в розмірі 1505 грн. 46 коп., інфляційній витрати в розмірі 820 грн. 15 коп., а всього разом - 11081 грн. 37 коп., вирішити питанн відшкодування сплачених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн. 00 коп.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 50 076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) гривень 00 копійок моральної шкоди, 4 600 (чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок витрат на поховання, а всього 54 676 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят шість) гривень 00 копійок; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 8 755 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 76 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 505 (одна тисяча п`ятсот п`ять) гривень 46 копійок, інфляційні втрати у розмірі 820 (вісімсот двадцять) гривень 15 копійок, а всього разом - 11 081 (одинадцять тисяч вісімдесят одну) гривню 37 копійок, а також понесені позивачем судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Вирішено питання судових витрат: стягнуто із Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено що дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок умислу потерпілого або наявності непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідно наступає обов`язок страховика, який хоч і не завдав шкоди, виплатити страхове відшкодування замість завдавала шкоди. Наявність чи відсутність вироку (виправдального чи обвинувального) щодо водія забезпеченого транспортного засобу не впливає на обов`язок відповідача АТ «СГ «ТАС» виплатити страхове відшкодування потерпілій особі. Також наявні підстави для стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 05.12.2019 по 03.11.2020 року в розмірі 8755 грн. 76 коп. Оскільки у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань, суд прийшов до висновку що з відповідача підлягають також стягненню 3 % річних та інфляційні витрати за період з 15.12.2019 по 03.11.2020 року. Також суд прийшов до висновку щодо обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем до відшкодування судових витрат по наданню професійної правничої допомоги.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі та судове рішення по даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення за яких обставин відбулося ДТП, чи була завдана шкода майну, здоров`ю чи життю внаслідок ДТП, кому та ким була нанесена шкода та чи саме внаслідок ДТП настала смерть ОСОБА_4 , хто був за кермом автомобіля, чи на законних підставах керував автомобілем чи були навмисні дії водія, чи не вибув автомобіль із законного володіння власника. Чи не було умислу потерпілого або непереборної сили чи інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачених спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що по факту вищевказаної ДТП було розпочато кримінальне провадження № 0000132 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2ст. 286 КК України, яке розглядається Роменським міськрайонним судом Сумської області по справі № 582/1172/19. Оскільки дорожньо - транспортна пригода розглядається в кримінальній справі та судове рішення по ній ще не ухвалене, то вказана обставина унеможливлює встановлення факту настання цивільно - правової відповідальності внаслідок ДТП. Вказує, що судом було розглянуто справу без сплати позивачем судового збору, однак зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути страхове відшкодування, а не шкоду заподіяну смертю фізичної особи. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про передачу справи на розгляд Святошинського районного суду м. Києва, оскільки місцезнаходженням відповідача є м. Київ, пр. Перемоги, буд. 65. Вказує, що судом також безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду кримінальної справи № 582/1172/19 та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначає, що страховиком відшкодовується моральна шкода в розмірі 12 мінімальних заробітних плат та відшкодовується рівними частинами чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) після набрання рішення по кримінальній справі законної сили, тобто кожному з батьків підлягає виплаті по 6 мінімальних заробітних плат на дату ДТП. Зазначає, що положення ст. 625 ЦК України, якою передбачено нарахування 3 % річних та інфляційні витрати не застосовуються до страхового відшкодування, оскільки відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобов`язання. Зазначає, що позивачу не було не відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а зупинено строк на прийняття рішення про виплату такого відшкодування. Крім того, до позовної заяви позивачем не було додано договір про надання правової допомоги з передбаченим порядком сплати гонорару адвоката, не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу без їх оплати.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходило.

Пояснень з приводу апеляційної скарги від третьої особи до суду не надходило.

Представник страхової компанії та третя особа до суду не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечували, просили у їх задоволенні відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цивільної справи, цивільна правова відповідальність власника легкового автомобіля ВАЗ 2108 державний номер НОМЕР_1 застраховано в АТ «СГ «ТАС», згідно з полісом № АМ 9337237 (а.с.19).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 07.07.2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальне провадження № 0000132. Із фабули внесеного правопорушення вбачається, що 06.07.2019 року близько 01 год. 40 хв. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 їдучи за кермом автомобіля ВАЗ 2108 державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на повороті між селами Беседівка та Хоружівка Недригайлівського району не впоравшись з керуванням в`їхав в кювет. В результаті учасники отримали тілесні ушкодження та після госпіталізації ОСОБА_4 помер. Із вказаного витягу вбачається, що ОСОБА_3 повідомлено про підозру (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а.с. 12).

Згідно з довідкою Хустянської сільської ради Буринського району Сумської області ОСОБА_4 на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 і мав такий склад сім`ї: батьк - ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_8 (а.с.15).

З товарних чеків б/н від 09.07.2019 та від 10.07.2019 року виданих ФОП ОСОБА_9 вбачається, що позивачем були понесені витрати на поховання сина в розмірі 4600 грн. 00 коп. (а.с. 16).

05.09.2019 року представник позивача ОСОБА_10 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_1 (а.с.5).

10.09.2019 року відповідачем було надано відповідь про те, що в разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для подання заяви про страхове відшкодування та прийняття відповідного рішення припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. За таких обставин відповідач призупинив розгляд справи. Також повідомлено, що при наданні вироку суду в кримінальній справі, який вступив в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийнято відповідне рішення (а.с.21).

25.07.2019 року батьком померлого ОСОБА_4 . ОСОБА_2 складено заяву, відповідно до якої останній відмовляється від належної йому частки страхового відшкодування на користь його дружини ОСОБА_1 , посвідчено секретарем Хустянської сільської ради Сумської області. (а.с. 13).

Разом з тим, 09.10.2019 року представник батька ОСОБА_2 ОСОБА_11 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі ? частки, що належить батьку загиблого на користь потерпілого ОСОБА_2 .

Заявою від 30.12.2020 року ОСОБА_2 скасував довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_11 (а.с.124). Того ж дня ОСОБА_2 видав довіреність, якою уповноважив представляти свої інтереси товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Центр авто виплат поліс» в особі директора ОСОБА_10 (а.с.126-127)

27.01.2021 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до відповідача із завою в якій просив залишити без розгляду заяву ОСОБА_2 від 09.10.2019 року про виплату страхового відшкодування (а.с.173).

Під час судового розгляду позову ОСОБА_2 підтвердив свою вимогу викладену у заяві до страхової компанії від 27.01.2021 про відсутність у нього наміру отримати належну йому частку страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961 (далі Закон №1961), в редакції на час страхового випадку, встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону №1961 визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону №1961 страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, пунктом 27.2 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.3 цього Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Також, згідно пунктів 27.4, 27.5 цього Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що правову відповідальність власника легкового автомобіля ВАЗ 2108 державний номер НОМЕР_1 на якому було здійснено ДТП, в результаті якого помер ОСОБА_4 застраховано у відповідача на підставі полісу № АМ 9337237. Також, сам факт настання страхового випадку, а саме завдання моральної шкоди позивачу через смерть її сина ОСОБА_4 у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП підтверджено наявними у справі матеріалами, зокрема витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та не заперечується сторонами. Обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди, що передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем доведено не будо.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України).

Також звертає увагу, що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди на рівні 50076грн. не перевищує загальному розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 цього Закону на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тому суд першої інстанції на законних підставах задовольнив ці вимоги, врахувавши, що право на таку шкоду мають тільки батьки загиблого ОСОБА_4 , один з яких, а саме батько ОСОБА_12 підтвердив в суді свою відмову від заявленої вимоги до страховика на отримання такої шкоди шляхом направлення 27.01.2021 спільної заяви до страхової компанії, де вказав залишити його заяву від 09.10.2019р. без розгляду.

Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що представником позивача ОСОБА_10 05.09.2019 року було подано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_1 .

Пунктами 36.1, 36.2 ст. 36 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону №1961 протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З аналізу вказаних норм законодавства колегія суддів приходить до висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону №1961 і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив у не визначений Законом №1961 спосіб призупинення розгляду заяви ОСОБА_1 через відсутність на даний час документального підтвердження того даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Тому, доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону №1961, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Статтями 5,6 цього Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті, права і обов`язки членів її сім`ї, страховик в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно, бо при відсутності підстав для відмови у прийнятті рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, бо відсутня підстава як не встановлення винних дій водія застрахованого транспортного засобу, вчинив не передбачені Законом №1961 дії - призупинив розгляд заяви на виплату страхового відшкодування, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати у строки встановлені даним законом, притому, що даний закон передбачає право страховика регресної вимоги( ст.38) і застосування відповідальності за порушення умов страхування (ст. 38-1).

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача стосовно того, що страховиком відшкодовується моральна шкода в розмірі 12 мінімальних заробітних плат та відшкодовується рівними частинами чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), тобто кожному з батьків підлягає виплаті по 6 мінімальних заробітних плат визначених на дату ДТП, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_2 - ОСОБА_10 було надіслано на адресу відповідача заяву про залишення без розгляду його заяви про виплату на його користь страхового відшкодування, в судовому засіданні ОСОБА_2 погодися з тим, щоб всю суму страхового відшкодування відповідач виплатив саме на користь позивача, рішення суду першої інстанції ним не оскаржувалося. Доводи відповідача щодо того, що заява ОСОБА_2 про відмову від виплати на його користь страхового відшкодування на користь третьої особи є нікчемною, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що отримання страхового відшкодування або відмова від його одержання є правом потерпілої особи, однак в разі відмови такої потерпілої особи від одержання частини страхової виплати, відповідач не звільняється від обов`язку провести таку виплату на користь тієї потерпілої особи, яка виявила відповідне бажання та звернулася до нього із заявою.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що сплата повної суми страхового відшкодування є обов`язком відповідача, а тому виплата такої суми страхового відшкодування на користь позивача не буде мати негативних наслідків. Крім того, визнаючи за ОСОБА_2 право на страхове відшкодування, відповідач його останньому не здійснив, що спростовує його доводи про те, що ним визнається таке право за ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування 05.09.2019 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок по прийняттю відповідного рішення та здійсненню страхової виплати виник у відповідача 05.12.2019 року, тобто після спливу 90 днів з дня подання вказаної заяви.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону №1961 » визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми з огляду на те, що з моменту прострочення відповідачем страхової виплати, а саме з 05.12.2019 року у останнього виникло перед позивачем грошове зобов`язання по сплаті вказаних грошових сум.

Також, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що викладені ним в його апеляційній скарзі в частині недоведеності розміру понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, а саме не надання останнім до суду видаткових касових ордерів або інших платіжних доручень про передачу коштів адвокату, оскільки вказані обставини спростовуються наявними матеріалами цивільної справи, зокрема, наданою позивачем квитанцією до прибуткового касового ордеру № 17 (а.с. 86а), відповідно до якого останнім сплачено 7500 грн. 00 коп. за договором про надання правової допомоги

Доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги не спростовують факту її надання, оскільки саме надання професійної правничої допомоги підтверджується детальним описом наданих послуг (а.с. 86), актом прийому - передачі наданих послуг до договору № 05.10.2020 про надання правової допомоги від 05.10.2020 року (а.с.169), квитанцією до прибуткового касового ордеру № 17 (а.с. 86а).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем до відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги.

Щодо не задоволення місцевим судом клопотання страхової компанії на зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції задовольнив позов у повному обсязі, правильно стягнув зі страхової компанії фактично понесені і підтверджені належними доказами витрати на сплату адвокату 7500грн, що відповідає п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відмову суду першої інстанції у передачі справи за місцезнаходженням страхової компанії і про відмову зупинення провадження у справі до розгляду кримінальної справи № 582/1172/19, розгляд позову без оплати судового збору за його подання з тих підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляду справи до іншого суду, суд першої інстанції в ухвалі від 16.12.2020р. пославшись на ст. 28 п.3 ЦПК України правильно визнав, що позивач за позовом про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи має право вибору і може пред`явити вимогу до суду за зареєстрованим місцем проживання.

Відповідно до п.п 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Залишив без задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що з огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Із змісту ст. 1187 ЦК України вбачається, передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Окрім того, відповідно до п.1ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, до якої належить діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко