Справа № 308/1297/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів,

встановив:

02.02.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в якому просила визнати недійсним договір №457-0843, укладений між сторонами.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідачем надано фінансову послугу, шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте такий договір нею не підписувався; відповідачем порушено її права як споживача, оскільки їй не було повідомлено всю необхідну інформацію щодо умов договору; вказує, що договір укладений між нею та відповідачем не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, так як відповідачем порушено вимоги ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»; оспорюваний договір містить ознаки кредитного договору, а відтак повинен укладатися у письмовій формі; в оспорюваному договорі не вказано ціну та сукупну вартість кредиту; відповідач ввів її в оману щодо істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки, що свідчить про нечесну підприємницьку практику, допущену відповідачем, а відтак про визнання правочину недійсним.

22.03.2021 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просили відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Оспорюваний договір укладений між сторонами з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту відповідача, де позивачка створила особистий кабінет, через який забезпечується повна взаємодія між сторонами, а також безперешкодний доступ до договору тощо. Вказує, що позивачка на сайті відповідача заповнила заяву на отримання кредиту, подавши таку через особистий кабінет, згодом відповідач проінформував позивачку про прийняте рішення смс-повідомленням та електронним листом з посиланням щодо укладення договору відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», позивачка ознайомилася з пропозицією відповідача й надала відповідь відповідачу електронним повідомленням про повне й безумовне прийняття пропозиції, підписаним електронним підписом одноразовим ідентифікатором, після чого примірник договору був направлений на електронну пошту позивачки . Вказане свідчить про те, що без дій з боку позивачки, укладення договору є неможливим. Представник позивачки посилається на ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», за яким електронний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також представник відповідача вказує на те, що посилання відповідачки на ЗУ «Про електронно-цифровий підпис» в розглядуваному випадку є помилковим, оскільки сторони погодили порядок підпису договору в порядку ЗУ «Про електронну комерцію». Щодо ненадання відповідачем повної інформації про умови кредитування, то представник відповідача вказує, що така інформацію у вільному доступі та в повному обсязі розміщена на вебсайті відповідача. Також зазначає про помилкове посилання позивачки на ЗУ «Про споживче кредитування», так як вказаний закон не поширюється на кредити зі строком погашення до одного місяця. Також представник відповідача зауважує, що останній є фінансовою, а не банківською установою.

В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявне її клопотання про розгляд справи без участі за наявними матеріалами справи.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

09.08.2020 між позивачкою та відповідачем було укладено кредитний договір «Стандарт» №0457-084, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в сумі 10000 грн. на 14 днів, тобто до 22.08.2020.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь--яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

З кредитного договору «Стандарт» №0457-0834 від 09.08.2020 видно, що розмір процентів протягом строку кредитування складає 2% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730%. В п. 5 вказаного договору визначено сукупну вартість кредиту - вартість користування кредитом складає 128 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 12800 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 2800 грн. (у грошовому вираженні).

Відповідно до п. 6 кредитного договору «Стандарт» №0457-0834 від 09.08.2020 у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 договору (протягом 14 днів), за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, з урахуванням обмежень визначених п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та згідно з вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити включно до 2 % пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

З огляду на вказане, суд вважає, що відповідачем не було допущено нечесної підприємницької практики, оскільки передбачені оспорюваним договором умови є зрозумілими, містять інформацію про суму наданого кредиту, строк кредитування, відсоткову ставку, сукупний розмір кредиту, який включає в себе нараховані відсотки, а також відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту. Більш того, за твердженням представника відповідача, останнім не здійснювалося нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання в порядку, регламентованим п. 6 договору, а відтак станом на день подання відзиву сума пені за оспорюваним договором становить 0 грн.

В ході розгляду справи судом встановлено, що кредитний договір «Стандарт» №0457-0834 від 09.08.2020 був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту відповідача (https://www. creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору.

Так, встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Враховуючи вищевикладені факти, необхідно зазначити, що відповідач має в мережі вебсторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://www.creditkasa.ua).

На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення.

Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

За твердженням відповідача, позивачка в момент реєстрації на сайті відповідача створила свій особистий кабінет (п. 2.1.14 Правил), який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору. Правилами надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом №76-П від 25.06.2020 за підписом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс», які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, встановлювався порядок укладення кредитного договору між сторонами, відповідно до якого позивачка на сайті відповідача здійснила заповнення Заявки на отримання Кредиту, вказала всi дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); заявка подавалася позивачкою через Особистий кабінет (п. 4.9. Правил); відповідач проінформував позивачку (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі Кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер позивачки НОМЕР_1 та електронним листом на адресу електронної пошти позивачки ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення Договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України; позивачка в Особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією відповідача щодо укладення Електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача;позивачка надала відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне i безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачці в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; відповідач надав підтвердження про укладення договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивачки та направлення примірника Договору на адресу електронної пошти позивачки/

З викладеного вбачається, що укладення оспорюваного договору без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим, оскільки нею здійснено ряд дій, які чітко свідчать про свідомий вибір щодо укладення такого, а тому посилання позивачки на не укладення нею оспорюваного договору суд вважає неспроможним.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відтак, без отримання позивачкою листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення на мобільний номер телефону такої, без здійснення входу на вебсайт відповідача за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, позивачка не змогла б укласти кредитний договір із відповідачем, тому укладення кредитного договору у запропонованій відповідачем формі відповідало внутрішній волі позивачці і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Вказана позиція суду узгоджується з висновком зробленим Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 по справі 127/33824/19 (за аналогічними правовідносинами).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору «Стандарт» №0457-0834 від 09.08.2020, укладеного між сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним та визнання дій відповідача незаконними, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення була саме від позивачки, яка мала доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача у відкритому доступі для невизначеного кола осіб.

Суд вважає, що доводи позивачки щодо не узгодження сторонами істотних умов кредитного договору ґрунтуються виключно на припущеннях позивачки і спростовуються самим змістом договору, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» та судом відмовлено у задоволенні , заявлених нею позовних вимог, тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі ст. ст. 202, 203, 204, 207, 208, 215, 633, 1054, 1055 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 13, 76, 81, 89, 141, 263 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору №0457-0834 від 09.08.2020 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов