У Х В А Л А

08 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 753/17190/18

провадження № 61-4879ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на придбання ліків, перев`язочних матеріалів та фіксовано бандажних матеріалів в розмірі 1 081,73 грн та моральну шкоду в сумі 15 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в частині стягнення моральної шкоди змінено. Збільшено розмір моральної шкоди з 15 000 грн до

50 000 грн стягнуто вказану суму з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

24 березня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, завданої злочином і передати справу в цій частині на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави (підставу) касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявникам необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш