ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 638/8253/20

провадження № 22ц/818/2032/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хорошевського О.М.,

суддів - Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року, постановлене суддею Подус Г.С.,

у справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території у розмірі 5232,20 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ,на підставі договору купівлі-продажу р. №3264 від 26.08.2009 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №208990574 від 14.05.2020 року. Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вартість яких затверджується рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідач не виконує обов`язки, у зв`язку з чим, починаючи з 01.01.2019 р. по 01.05.2020 р., утворилась заборгованість перед позивачем за надання вказаних послуг у сумі 5232,20 грн

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року позов комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території в розмірі 5232,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позовна заява подана не повноважною особою, оскільки не було додано документа підтверджуючого повноваження представника КП «Жилкомсервіс».

Судом зроблено необґрунтований висновок про те, що між ОСОБА_1 і КП «Жилкомсервіс» виникли договірні відносини. Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстроване за ОСОБА_1 10 вересня 2009 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 208990574 від 14 травня 2020 року (Інформація в матеріалах справи). Тобто ОСОБА_1 стала власником цієї квартири вже після публікації тексту публічного договору між КП «Жилкомсервіс» та споживачами у газеті «Слобода».

Крім того, позивач не додає до позовної заяви копію письмового звернення ОСОБА_1 про її приєднання до публічного договору КП «Жилкомсервіс» зі споживачами. За таких обставин не можна вважати доведеним факт укладення між КП «Жилкомсервіс» та ОСОБА_1 договору про надання житлово-комунальних послуг.

Також, суд не врахував, що Договір і надання житлово-комунальних послуг КП «Жилкомсервіс», опублікований спецвипуску газети «Слобода» № 95/1 від 28 листопада 2006 року, є нікчемним. Договір Позивача не відповідає Типовому договору КМУ, внаслідок чого звужуються права споживачів на отримання комунальних послуг належної якості.

Також, на титульній сторінці позову ціну позову вказано в розмірі 8 263 грн. 20 коп. в дужках прописом вказано іншу суму - п`ять тисяч двісті тридцять дві гривні 20 копійої

Серед позовних вимог КП «Жилкомсервіс» міститься вимога про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій за період з 01 січня 2019 року по 01 травня 2020 року у розм: 5 232 (п`ять тисяч двісті тридцять дві) грн. 20 коп.

Згідно Довідки Позивача «Про нарахування та оплату житлово-комунальні послуг по АДРЕСА_2 », заборгованість за період з січня 2011 ро по травень 2020 року складає 8 263 (вісім тисяч двісті шістдесят три) гривні 88 копійс що майже відповідає ціні позову, вказаній КП «Жилкомсервіс» на першій сторін позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу, що підприємство «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинку і споруд на підставі публічного договору, що був опублікований у офіційному видані Харківської міської ради спецвипуск газети «Слобода» від 28.11.2007 (із змінами та доповненнями).

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що у відповідачки утворилась заборгованість з оплати комунальних послуг за утримання житлових приміщень будинку і прибудинкової території за період з 01 січня 2019 року по 01 травня 2020 року, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири №3264 від 26.08.2009 р.

Згідно із довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2019 по 01.05.2020 складає 5232,20 грн.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла).

Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Як встановлено судом, житловий будинок по АДРЕСА_3 перебуває на баланс комунального підприємства «Жилкомсервіс», та саме ця юридична особа надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території власникам квартир у вказаному будинку.

ОСОБА_1 є власником кватири кв. АДРЕСА_4 , та Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» здійснює нарахування йому платежів з утримання будинку та прибудинкових територій за фактично надані послуги.

Відповідачкою не доведено, що вона не отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території або відмовилась від їх отримання. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від їх оплати, нею не надано. Отже, відповідачка має обов`язок оплатити Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» вартість отриманих нею послуг.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з неї на користь КП «Жилкомсервіс» суми боргу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона стала власником квартири лише з 10 вересня 2009 року, тобто вже після публікації договору в газеті «Слобода» судова колегія відхиляє.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що вона постійно мешкає та сплачує комунальні послуги за кв. АДРЕСА_5 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки вона як власник майна зобов`язана нести витрати з його утримання та відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя, незалежно від використання приміщень особисто. Від отримання послуг позивачка не відмовлялася та не повідомляла про невикористання послуг у період відсутності в житловому приміщенні.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що вона не укладала з позивачем договору про надання послуг, є безпідставними, адже відсутність між сторонами договірних зобов`язань, не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що наданий позивачем розрахунок вартості послуг, розраховані неправомірно, остаточну суму боргу обраховано невірно, є безпідставними, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості складений, виходячи з загальної площі квартири відповідача, тарифів на утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням їх збільшення та наданих послуг. Вказаний розрахунок є правильним, та ОСОБА_1 його не спростовано.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у представника позивача повноважень судова колегія відхиляє, оскільки на а.с.22 міститься довіреність видана директором КП «Жилкомсервіс» Г.О. Мальованим ОСОБА_2 юрисконсульту підприємства на представництво в судах

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Виходячи з того, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для продовження зупинення дії заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В. Бурлака

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.