Справа № 509/266/21
05 квітня 2021 року смт. Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання Мочернюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/266/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» про скасування арешту з майна, -
19.01.2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява адвоката Онищук Ганни Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» про скасування арешту та заборони відчуження майна. Згідно позову представник позивача просить скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2010 року по справі №2-2179/2010, а саме: скасувати арешт та заборону відчуження майна, яке було накладено на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що будинок, на який було накладено арешт, ніколи не належав ОСОБА_2 . Позивач набув право власності на житловий будинок у 2008 році, підставою для цього послугувало рішення Виконкому Таїровської селищної ради від 29.12.2008 року за № 447. ОСОБА_2 колишня дружина ОСОБА_1 , шлюб між подружжям було розірвано у 2005 році, позивач ніколи не надавав відповідачу документів на вказане майно, та вказана нерухомість їй ніколи не належала, а право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивач набув через три роки після розлучення. На даний час, арешт є перешкодою у вільному користуванні своїм майном, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
03.02.2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області після усунення недоліків позовної заяви провадження по справі відкрито та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Онищук Г.А. надійшло на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. В клопотанні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалася, хоча повідомлялась належним чином про місце дату та час судового засідання шляхом направлення судових повісток про виклик кур`єрською поштою, а також ОСОБА_2 була повідомлена належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України
Представник відповідача Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» в судове засідання не з`явився, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористалися, хоча повідомлялись належним чином про місце дату та час судового засідання шляхом направлення повісток про виклик до суду кур`єрською поштою, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради від 29.12.2008 року (а.с. 14).
Як встановлено з матеріалів позову, в 2010 році у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за №2-2179/2010 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2007 року. В рамках цієї справи, ухвалою суду від 14.10.2010 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказаний житловий будинок (а.с.9-12).
Разом з тим, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 13.07.2004 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси від 28.09.2005 року, серія НОМЕР_1 .
З аналізу заочного рішення та ухвали суду про накладення арешту вбачається, що арешт накладався на майно відповідача ОСОБА_2 з метою забезпечення позову, однак жодного відношення до кредитного договору позивач не має, оскільки с таном на листопад 2010 року житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не належав ОСОБА_2 , а перебував у приватній власності позивача ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що арешт та заборона відчуження на житловий будинок був накладений помилково та просить скасувати арешт та заборону на відчуження з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Наявність обтяжень на майно обмежує законні права позивача ОСОБА_1 як власника, перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду в даному спорі набрало законної сили та на даний час заходи забезпечення позову продовжують діяти, оскільки існує заборона на відчуження майна.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси осіб, права яких можуть бути порушенні, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 316, 317, 319 Цивільного кодекс України, керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного комерційного банку «Порто-Франко» про скасування арешту з майна - задовольнити.
Зняти (скасувати) арешт та заборону відчуження з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , накладений на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2010 року, справа № 2-2179/2010.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Головуючий: Є.М. Панасенко