КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4977/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2383/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петренка Павла Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору недійсним, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина В.М. про визнання договору недійсним, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» та позивачем укладено кредитний договір № 1263, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 60 000 доларів США строком до 04 квітня 2033 року, позичальнику зобов`язується здійснити повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку, в строки, визначені цим договором.

04 квітня 2008 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між ВАТ «СЕБ Банк» та позивачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

07 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

09 листопада 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договорі в розмірі 63 615,1 доларів США, що по курсу НБУ становить 1 648 386 грн. 77 коп. та 66 608 грн. 5 коп. пені за несвоєчасне виконання умов кредиту.

26 листопада 2018 року на підставі рішення Державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності шляхом внесення запису про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 номер запису про право власності: 29157467.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06 березня 2019 року приватним нотаріусом Кравець О.О. зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

16 липня 2018 року відбулися торги за участю одного учасника, який став їх переможцем, результати торгів оформлені Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-05-23-0000-22-b від 16 липня 2018 року. Зі змісту цього протоколу вбачається суттєва різниці між номінальною вартістю вимоги та її ринковою(дійсною) вартістю, що свідчить про укладання договору факторингу.

Під час попереднього розгляду справи позивачем змінено предмет позову - остаточно просив визнати договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений 07 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 недійсним, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина В.М. про державну реєстрацію прав не нерухоме майно, індексний № 44303049 від 28 листопада 2018 року щодо проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , запис про право власності: 29157467, внести зміни до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 6955163, 04.04.2008 шляхом виключення відомостей про суб`єкт: інформацію про іпотекодержателя: ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Петренко П.І. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вказано, що районним судом не враховано висновків Верховного Суду у справах № 909/968/16, № 465/646/11, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Також суд першої інстанції не дослідив акти від 03.05.2016 року, 10.12.2018 року та договір купівлі-продажу від 07.11.2007 року, чим допустив неповне з`ясування обставин справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не дійшло.

ОСОБА_1., державний реєстратор Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина В.М. та треті особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (а.с. 70-71 т.2).

Заслухавши адвоката Карапетяна А.Р. в інтересах ОСОБА_2 який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, 04 квітня 2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» та позивачем укладено кредитний договір № 1263, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 60 000 дол. США строком до 04 квітня 2033 року, позичальнику зобов`язується здійснити повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку, в строки, визначені цим договором (а.с.9-18 т. 1).

04 квітня 2008 року з метою забезпечення належного виконання кредитного договору між ВАТ «СЕБ Банк» та позивачем було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-23, 24, 25, 26 т. 1).

16 липня 2018 року за результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-05-23-0000-22-b, між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 1263 від 04 квітня 2008 року, забезпечення: квартира АДРЕСА_2 (а.с.1-22 т. 2).

07 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с. 27-32 т. 1).

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договорі в розмірі 63 615,1 дол. США та 66 608 грн. 5 коп. пені (а.с.33-38 т. 1).

26 листопада 2018 року на підставі рішення Державного реєстратора Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності шляхом внесення запису про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 29157467 (а.с. 206-227, 229-234 т. 2).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 06 березня 2019 року приватним нотаріусом Кравець О.О. зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 68 т. 1).

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Договір відступлення прав вимоги було укладено 07 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» (який перебуває в стані ліквідації) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 за результатами проведення 16 липня 2018 року електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.

Згідно пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги від 07 серпня 2018року його сторони визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 18 липня 2016 року банківської ліцензії ПАТ «Фідобанк», а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Фідобанк» законодавством не визначені.

В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Відповідач не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Указаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18.

Доводи позивача про невідповідність висновків суду правовим висновкам, викладеним у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки у цій справі (на відміну від справ № 909/968/16, № 465/646/11, судові рішення у яких ухвалені Великою Палатою Верховного Суду) спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами.

Отже підстави для визнання недійсними договорів від 07 серпня 2018року про відступлення права вимоги за кредитним договором та про відступлення прав за іпотечним договором відсутні.

Вимог про визнання недійсним протоколу електронних торгів № UA-EA-2018-05-23-0000-22-b від 16 липня 2018року позивач не заявляв.

Відповідно до матеріалів справи, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_2 подав державному реєстратору належні документи, зокрема докази направлення й вручення ОСОБА_4 18 вересня 2018 року вимоги про зобов`язання виконання зобов`язань за кредитним договором та попередження про застосування вимог статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із підписом особи, яка отримала повідомлення (209-213 т.1).

Поштову кореспонденцію було направлено та вручено за адресою проживання ОСОБА_5 , зазначеною у договорі іпотеки від 04 квітня 2008 року, а саме: АДРЕСА_3 (а.с.23 т.1).

Долучений до справи акт від 10 грудня 2018року про проживання ОСОБА_5 за спірною адресою районним судом обґрунтовано визнано неналежним доказом, оскільки його дійсність ніким не засвідчено (а.с.42 т.1).

Про невикористання спірного нерухомого майна як місця постійного проживання, свідчать також долучені до справи докази існування істотної суми заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги (а.с.129-130 т.1).

Відповідно до справи, ОСОБА_6 на праві власності має інше нерухоме майно - кв. АДРЕСА_4 (а.с. 127-128 т.1), у якому і проживає, що підтверджується даними вручення вимоги від 18 вересня 2018року (209, 213 т.1).

З огляду на викладене, до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» не підлягають до застосування.

Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що дії державного реєстратора при проведенні 28 листопада 2018 року державної реєстрації права власності на спірну квартиру проведені з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено будь-яких порушень відповідачами його законних прав та інтересів під час укладання оспорюваного договору та вчинення реєстраційних дій.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Петренка Павла Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: