Справа № 135/1110/17
Провадження № 22-ц/801/635/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 рокуСправа № 135/1110/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року, ухвалене суддею Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , АТ «СК «Країна», в подальшому уточнюючи позовну заяву та збільшуючи вимоги, просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 144 448,00 грн. та майнову шкоду в розмірі 190 640,72 грн, а також з АТ «СК «Країна» майнову шкоду в розмірі 200 000,00 грн, завданої внаслідок злочину.

Позовна заява мотивована тим, що 15.07.2016 відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, порушив вимоги ПДР України, а саме - перед здійсненням повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним та допустив зіткнення з скутером під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2017 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Внаслідок зазначеної ДТП позивачу спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що потягли довготривалий розлад здоров`я.

Позивач вказує, що після отриманих ушкоджень, проходив лікування у закладах охорони здоров`я, внаслідок чого було витрачено значні кошти на лікування, на переїзди до місць лікування, на харчування під час лікування, витрати на правову допомогу та витрати, у зв`язку із знищенням речей під час ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 станом на день ДТП була застрахована в АТ «СК «Країна» на суму 200 000,00 грн за шкоду завдану життю та здоров`ю, а тому АТ «СК «Країна» має здійснити страхову виплату в розмірі 200 000,00 грн, ОСОБА_2 відшкодувати майнову шкоду в розмірі 190 640,72 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок отриманих фізичних та психологічних травм, пов`язаних з ДТП, він довгий час знаходився в тяжкому хворобливому стані та не міг вести нормальний спосіб життя, порушенні стосунки з оточуючими людьми, є потреба необхідність постійного лікування, побоювання за свій стан.

Також позивач не мав можливості повноцінно рухатись, заробляти кошти, розвиватись та насолоджуватись життям, оскільки весь час проводив в медичних закладах, переносячи ряд операцій в намаганні хоч якось покращити стан свого здоров`я.

Оскільки внаслідок ДТП позивачу було завдано майнову та моральну шкоду, яку відповідачі добровільно не відшкодовують, ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов до суду, в якому вказує, що позовні вимоги позивача визнає частково, а саме в частині лише відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., так як до подання цивільного позову він відшкодував позивачу 5 748,65 грн. Також вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про відшкодування вартості мобільного телефону в розмірі 2 000 грн, одягу вартістю 1 100 грн, оскільки доказів втрат саме на ці суми позивачем не надано. В інших наданих позивачем копіях накладних не зазначено номерів, дат складання цих накладних, в них не зазначено посад, прізвищ осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, не зазначено одиниці виміру господарської операції, не зазначено хто одержав товар за даними накладними, тобто неможливо ідентифікувати осіб, які брали участь в господарській операції. Вважає, що сума відшкодування моральної шкоди, яку заявляє позивач, не відповідає понесеним позивачем моральним стражданням та є непідйомною для відповідача. Тому просить відповідно до ст. 454 ЦК України зменшити вказану суму, оскільки працює тільки сезонно, має ряд хвороб та на утриманні перебувають діти. Просить у відшкодуванні майнової шкоди відмовити повністю.

В свою чергу АТ «СК «Країна» також подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позовних вимогах до АТ «СК «Країна» повністю. Вказує, що позивачем не виконано вимоги ст. 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закону), оскільки він до Страховика із повідомленням про ДТП, відповідною заявою про страхове відшкодування та необхідними для прийняття рішення по даній справі документами не звертався, тобто було порушено досудове врегулювання спору. Тому позивач не виконав дій, визначених Законом для задоволення свого права на отримання страхового відшкодування, а відповідно, не має правових підстав на отримання страхового відшкодування. Документи, що надані до суду позивачем до АТ «СК «Країна» надано не було, ані в копіях, ані в оригіналах. Отже, позов до АТ «СК «Країна» є передчасним, оскільки права позивача не були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем. Вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача, також є безпідставними, оскільки на підтвердження понесених витрат ним надано копії квитанцій на загальну суму, що не перевищує 8 000 грн. Понесені позивачем витрати на переїзди до місць лікування, витрати на харчування під час лікування не містять обґрунтування та не мають причинно-наслідковий зв`язок з ДТП.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року задоволено частково. Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 162 000 грн 93 коп. майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 290 000 грн моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення позивачем та відповідачем ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Не погодившись з рішенням суду відповідач АТ «СК «Країна» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення в частині позовних вимог до АТ «СК «Країна» скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволені позову до АТ «СК «Країна».

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що позивач до страховика із повідомленням про ДТП, з відповідною заявою про страхове відшкодування та необхідними для прийняття рішення по даній справі документами не звертався, тобто було порушено досудове врегулювання спору. Тому, позивач не має правових підстав для отримання страхового відшкодування. Судом безпідставно взято до уваги довідку від 17.09.2018, оскільки вона не підтверджує необхідності проведення оперативного втручання та використання зазначених медичних засобів. Також в справі відсутні призначення та обґрунтування встановлення придбаного позивачем протезу, направлення в заклад, який проводив оперативне втручання. Не має доказів необхідності понесених позивачем витрат на переїзди до місць лікування, на харчування та проживання під час лікування.

Відзивів від учасників справи на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та АТ «СК «Країна» не з`явились. Про причини неявки суд не повідомили. Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 162 000 грн 93 коп. майнової шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2017 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. ОСОБА_2 засуджено за те, що він 15.07.2016, близько 08 години 30 хвилин, у місті Ладижин Вінницької області, керуючи автомобілем марки «Рено», моделі «Трафік», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Наконечного в напрямку до перехрестя вулиць Будівельників та Наконечного, у районі АЗС «Авіас», що по вулиці Наконечного №131-А, порушивши п.п. 10.1,10.4 ПДР та перед здійсненням повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу - скутеру марки «Хонда», моделі «Діо», який рухався по проїзній частині вул. Наконечного у напрямку вул. К. Маркса, виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з скутером під керуванням ОСОБА_1 (Т.1 а.с.10-12).

Вироком встановлено факт отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_1 у вигляді важкої закритої травми грудей з множинними переломами ребер, гемоплевматораксом; важкої закритої тупої травми живота з пошкодженням внутрішніх органів - розривом селезінки і передньої стінки сечового міхура, кровотечею в черевну порожнину; закритих переломів кісток тазу і правої плечової кістки, які згідно висновку експерта №222 від 10.10.2016 в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечних для життя під час скоєння.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 станом на день ДТП була застрахована в АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9525244 від 05.07.2016. Строк дії з 13.07.2016 по 12.07.2017. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю двісті тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну- сто тисяч гривень (Т.1 а.с. 156).

З повідомлення про ДТП № 4320 слідує, що 15.07.2016 ОСОБА_2 повідомив страховика про ДТП, що 15.07.2016 приблизно о 09:00 год в м. Ладижин Вінницької області на вул. Наконечного відбулась транспортна пригода за участю автомобіля РЕНО ТРАФІК, реєстраційний номер НОМЕР_2 (Т.2 а.с. 10-11).

02.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «Країна» з заявою відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про виплату йому страхового відшкодування за шкоду заподіяну особою, відповідальність якої застрахована в АТ «СК «Країна» (Т.3 а.с.24).

Листом 27.02.2018 АТ СК «Країна» повідомила ОСОБА_1 про те, що 02.02.2018 вони отримали подану позивачем заяву за фактом ДТП, яка сталася 15.07.2016. Керуючись ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України) просили надати до АТ «СК «Країна» інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду та ним. Також, просили надати до АТ «СК «Країна» платіжні документи (квитанції, фіскальні та/або товарні чеки) понесених позивачем затрат па лікування в оригіналі або читабельні копії, засвідчені заявником (Т.3 а.с.25).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №571475 від 20.12.2016 ОСОБА_1 внаслідок отриманих фізичних після ДТП встановлено першу «А» групу інвалідності загального захворювання (Т.1 а.с.8).

Позивачем були понесені витрати на лікування та придбання ліків, що підтверджується виписками із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого, фіскальними чеками та квитанціями про придбання ліків і отримання медичних послуг на загальну суму 21 646,92 грн. за період стаціонарного та амбулаторного лікування (Т.1 а.с. 13-143,179-225).

Також ОСОБА_1 встановлено ендопротез кульшового суглоба EcoFit (суглоб штучний), який ним було придбано за 106 832 грн 32 коп. у ФОП ОСОБА_3 , яка згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, є платником єдиного податку, що підтверджується рахунком-фактурою СШ-06/06-001 від 06.06.2018, випискою з АТ КБ «Приватбанк» від 08.06.2018 про перерахунок коштів позивача ФОП ОСОБА_3 (Т.2 а.с.179).

07.06.2018 позивачу проведено оперативне втручання у обсязі: тотальне безцементне ендопротезування лівого кульшового суглоба ендопротезом EcoFit Implantcast, на яке ним були придбані лікарські засоби та вироби медичного призначення за власні кошти на суму 28 205 грн 25 коп. та понесені витрати пов`язані із проїздом до місця лікування та проживання у м. Харкові на суму 5 316 грн 44 коп., що підтверджується відповідними чеками, квитанціями, копіями проїзних документів (Т.2 а.с. 178-191).

Згідно висновку експерта №СЕ-1206-4-978.18, який був складений за результатами проведення судової-психологічної експертизи, встановлено, що ситуація, що склалася для ОСОБА_1 внаслідок ДТП 15.07.2016 була та залишається для нього надзвичайно інтенсивно психотравмуючою, екстремальною та трагічною подією на фоні цілковитого здоров`я, соціального та особистісного благополуччя. Дана ситуація перешкоджала у реалізації найважливішої людської потреби - у збереженні свого життя та здоров`я і нанесла реальну непоправиму шкоду здоров`ю позивача - тяжкого ступеню. Він отримав багаточисельні переломи; розриви селезінки і сечового міхура; переніс численні складні операції. Більше п`яти місяців в сукупності він провів в стаціонарах різних медичних закладів м. Ладижина, Вінниці, Києва та Харкова. Тривалий період часу він страждає від інтенсивного фізичного болю, повної безпомічності, вимушений терпіти вкрай болісні маніпуляції, переносити дискомфорт, усвідомлюючи неможливість повного відновлення втрачених функцій. В 24 роки він став інвалідом І А групи, маючи виключно високу міру втрати здоров`я, з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду та не маючи здатності до самообслуговування. Одержані тілесні ушкодження кардинально змінили звичний, усталений спосіб життя підекспертного, призвели до переживання інтенсивних негативних емоцій: відчуття втрати повноцінного життя та здоров`я, до пригніченості, безпомічності, тривоги за власне здоров`я, невизначеності перспектив на майбутнє, невпевненості в собі, потрясіння. Дана ситуація призвела до зниження самооцінки підекспертного та суттєво вплинула на нормальний, звичний для нього душевний стан, порушила адаптивне життєве функціонування. Внаслідок зазначеної трагічної події потерпілий переживає екзистенційну кризу з відчуттям непоправної втрати свого здоров`я, руйнуванням звичного способу життя, втратою сенсу життя, образу себе як людини здорової та фізично активної. Дана ситуація призвела до вимушеної повної професійної бездіяльності підекспертного вже на протязі 2-х років, до втрати можливості творчої самореалізацїї в своїй професії, до необхідності в майбутньому міняти професію через обмеження за станом здоров`я. Зазначена трагічна подія суттєвим чином відобразилася на мікрокліматі в родині потерпілого, його рідні зазнали надзвичайних страждань, тривоги, страху, клопотів, продовжують хвилюватись через його стан здоров`я і понині. Вони вимушені були вносити значні корективи у власне життя, щоб доглядати потерпілого повністю знерухомленого та безпомічного в самообслуговуванні в стаціонарах різних клінік України, на дому, консультуватись у численних спеціалістів-медиків, доглядати після операцій, шукати ліки, транспортувати його, емоційно підтримувати, тощо. Зазначена ситуація призвела до дуже значних фінансових витрат з боку сім`ї під експертного. На грудень 2017 року розмір матеріальної шкоди позивач оцінює, з урахуванням проведених підрахунків, на суму в цілому близько 250 тис грн. Інтенсивний психотравмуючий характер зазначеної ситуації та пов`язані з цим інтенсивні та стійкі негативні емоційні переживання (страждання) є психологічною передумовою для кваліфікації моральної шкоди потерпілому ОСОБА_1 . Розмір моральної шкоди, що була спричинена потерпілому ОСОБА_1 внаслідок ДТП 15.07.2016, з урахуванням психологічних коефіцієнтів може становити 576 мінімальних заробітних плат (Т.2 а.с.136-157).

Між позивачем та відповідачами виник спір з приводу відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Нормами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень пунктів 33.1.4., 33.3. статті 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що згідно вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2017 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та встановлено факт отримання позивачем тілесних ушкоджень.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у справі в кримінальному провадженні обов`язковий для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина відповідача у спричиненні вказаної ДТП доведенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження та здійснив витрати на лікування, придбання ліків та виробів медичного призначення для лікування від вказаної шкоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу №АІ/9525244 від 05.07.2016 у АТ «СК «Країна» строком дії з 13.07.2016 по 12.07.2017. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю двісті тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну сто тисяч гривень.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, АТ «СК «Країна» (страховик) на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяло на себе виконання обов`язку відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди у межах суми страхового відшкодування, зазначеної у полісі.

Відповідачем АТ «СК «Країна» на даний час страхове відшкодування позивачу не виплачено, хоча позивач звертався до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування за шкоду заподіяну особою під час ДТП, відповідальність якої застрахована в АТ «СК «Країна».

Разом з тим, відповідачем надіслано позивачу лист, яким повідомили про те, що отримали подану позивачем заяву за фактом ДТП та просили їм надати інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду та ним. Також, надати платіжні документи (квитанції, фіскальні та/або товарні чеки) понесених позивачем затрат па лікування в оригіналі або читабельні копії, засвідчені заявником.

Тобто страховиком вживались певні дії щодо виплати належного страхового відшкодування, однак виплата так і не здійснена.

Данна обставина сторонами не заперечується.

Відтак доводи скаржника про те, що позивач до Страховика із повідомленням про ДТП, відповідною заявою про страхове відшкодування та необхідними для прийняття рішення по даній справі документами не звертався, не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «Країна», то враховуючи, що деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 162 000,93 грн, який підтверджується належними та допустимими доказами.

З таким висновком погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд також дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції достатньо в повній мірі мотивував свій висновок та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з відповідача АТ «СК «Країна» на користь позивача витрати в розмірі 1250,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання йому такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, ціну позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Такий висновок суду є законним і справедливим.

Тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки не узгоджуються з нормами процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів необхідності у понесені позивачем витрат на переїзди до місць лікування, на харчування та проживання під час лікування, дублюють відзив відповідача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно взято до уваги довідку від 17.09.2018, оскільки вона не підтверджує необхідності проведення оперативного втручання та використання зазначених медичних засобів, також в справі відсутні призначення та обґрунтування встановлення придбаного позивачем протезу, направлення в заклад, який проводив оперативне втручання, вважає їх надуманими, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема висновком експерта та висновками лікарів. Матеріалами справи доведено, що після ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потребували тривалого лікування, в тому числі неодноразового оперативного втручання.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржниками норм матеріального та процесуального закону.

При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне , обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність ухваленого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало