Єдиний унікальний номер судової справи 487/1326/20
Провадження № 22-ц/812/705/21
Ухвала

12 квітня 2021 року м. Миколаїв справа № 487/1326/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Пасечнюком І.П.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Корчагіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Банк або АТ КБ «ПриватБанк») на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Нікітіна Д.Г. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення суми боргу,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу.

Свої вимоги мотивував тим, що на його ім`я у ПАТ КБ «ПриватБанк» був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який з карткового рахунку № НОМЕР_2 30 січня 2014 року були перераховані грошові кошти в розмірі 218 900 грн. У зв`язку із невиконанням АТ КБ «ПриватБанк» взятих на себе зобов`язань, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 вкладу у розмірі 218 900 грн. та проценти за період з 30 січня 2014 року по 30 січня 2015 року у розмірі 39 402 грн. Посилаючись на те, що вказане рішення суду не було виконано своєчасно, позивач просив стягнути з Банка 2 409 440 грн. 32 коп., з яких: 196 146,15 грн. відсотки за договором депозиту, 2 134 275 грн. - пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 19 017,31 грн. - 3% річних, 60 001,86 грн. - інфляційні збитки.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 відсотки за депозитним вкладом від 30 січня 2014 року за період з 30 січня 2015 року по 22 січня 2020 року у сумі 196 146 грн. 15 коп., 3 відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 19 017 грн. 31 коп., інфляційні втрати у сумі 60 001 грн. 86 коп., пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - 100 000 грн., а всього 375 165 грн. 32 коп. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави 10 510 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання сторін за договором банківського вкладу припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені ОСОБА_2 грошові кошти на його вимогу у визначені Договором строки повернуто не було, то він має право на отримання процентів за користування банком депозитними коштами за період з 30 січня 2015 року до 22 січня 2020 року виходячи зі ставки 18 % річних, а також на отримання інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України, а також пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» за цей же період. При цьому, керуючись положеннями статті 551 ЦК України, суд за власної ініціативи вважав за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню до 100 000 грн., на тій підставі, що розмір нарахованої пені значно перевищував розмір збитків завданих позивачу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, вірно виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності, та порівнюючи суму нарахованої пені за прострочення виконання з сумою заборгованості за депозитним вкладом, врахував, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує реальні збитки та не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та враховуючи положення частини третьої статті 551 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення визначеного розміру пені за договором банківського вкладу ОСОБА_2 до розміру невиплаченого депозиту. Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру пені, колегією суддів суду апеляційної інстанції не встановлено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2021 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, поданій 04 березня 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати, в частині стягнення з Банка відсотків по депозитним вкладам, інфляційних витрат, пені, та, в цих частинах, ухвалити нове рішення, яким стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 відсотки по депозитним вкладам у сумі 5 001 грн. 29 коп., інфляційні витрати - 55 600 грн. 60 коп., пені в порядку ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі, що відповідатиме принципам розумності, співмірності та пропорційності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем здійснювався розрахунок процентів після розірвання договору за ставкою визначеною цим договором, що не є вірним, оскільки договір був припиненим в односторонньому порядку та такий договір не містить визначеної процентної ставки після його розірвання. Тому проценти у період після припинення договору банківського вкладу, починаючи з 30 січня 2015 року, мають розраховуватись не за ставкою 18 % річних визначеною за договором банківського вкладу, а за відсотковою ставкою відповідно до наказу голови Правління Банку № 07 від 05 січня 2004 року, яким встановлена відсоткова ставка по вкладам «на вимогу» в розмірі 1% річних, та витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами банку від 25 квітня 2017 року, яким з 04 травня 2017 року змінено відсоткову ставку по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті рахунок «до запитання» - у розмірі 0,01% річних. Аналогічний правовий висновок викладений у низці повністю ідентичних справ «Кримських вкладників» Верховного Суду України, зокрема у справах №760/3445/15-ц, 592/6332/15-ц, 554/3200/16-ц, 316/265/17, 335/11482/16-ц, 176/630/17, №201/4722/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц, провадження № 14 64цс19. До того ж, суд першої інстанції невірно визначив розмір інфляційних збитків, який складає 55 600 грн. 60 коп. виходячи із сукупного індексу інфляції 125,40 за спірний період, а не 60 001 грн. 86 коп., як визначив позивач. Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені відповідно до положень частини другої статті 551 ЦК України лише до 100 000 грн., яка є явно завищеною.

Позивач правом на подачу відзиву не скористався.

09 квітня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» Корчагіної В.О., яке в судовому засіданні підтримане представником Банку, про зупинення провадження у даній справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №320/5115/17 у подібних правовідносинах, що стосуються застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при виконанні зобов`язань за договорами банківського вкладу.

Позивач та його представник заперечувати проти задоволення клопотання та зупинення провадження у справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу № 320/5115/17 (провадження № 61-38234св18) за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зі змісту зазначеної ухвали слідує, що справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність банку як виконавця фінансових послуг у вигляді сплати споживачеві пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення виконання надання послуги настає лише у випадку, коли у відповідному договорі (банківського вкладу або банківського рахунка) сторони встановили, що така послуга є оплачуваною, і визначили її вартість. В іншому випадку необхідно застосовувати положення вказаної правової норми про те, що у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (при цьому законодавець не вказує вид неустойки - штраф чи пеню, що підлягає сплаті). Наведена конструкція правової норми дозволяє зробити висновок про те, що в такому випадку три відсотки обчислюються від загальної вартості замовлення одноразово, а не за кожний день прострочення, тобто є штрафом, а не пенею, що цілком узгоджується з положеннями статей 549-552 ЦК України, якими врегульовано питання застосування неустойки як виду забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 цього Кодексу).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року справу № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 06 жовтня 2020 року. У подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено. В останнє розгляд справи було відкладено на 23 березня 2021 року та 08 червня 2021 року.

Оскаржене судове рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення, які переглядаються у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, стосуються застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при виконанні зобов`язань за договорами банківського вкладу.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 320/5115/17, предметом якої є спір у подібних правовідносинах, переглядається Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів вважає, що клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню є обґрунтованим та розгляд справи є неможливим до висловлення Великою Палатою Верховного Суду правової позиції у вказаній справі, а тому апеляційне провадження у справі № 487/1326/20, яка переглядається, підлягає зупиненню до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення суми боргу на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2020 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів (№ 320/5115/17).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний тест ухвали складено 12 квітня 2021 року.