Справа № 359/2493/20
Провадження № 2/359/483/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області за правилами спрощеного позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди, -

встановив :

23 березня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , яким просить суд стягнути з відповідача на власну користь матеріальну шкоду в розмірі 72018 грн. 39 коп., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.

Вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами : :07:003:0145 та :07:003:0144, що розташова-ні за адресою : АДРЕСА_1 . Маючи намір звести на цих землях житловий будинок позивач 02 серпня 2017 року уклала договір підряду № ЗМ-24/56 з ТОВ «УЗОЛОЧ» для виконання робіт по будівництву двоповерхового житлового будинку. На виконання цього договору ОСОБА_3 сплачено товариству аванс в розмірі 50000 грн. 00 коп.

ОСОБА_5 , за дорученням матері - позивача, придбала 15 серпня 2017 року огорожу на суму 10000 грн. 00 коп. та того ж дня приїхала разом з будівельниками на землі, належні на праві власності ОСОБА_3 , з метою встановлення паркану. Проте реалізувати наведене не змогла через протиправні, насильницькі дії ОСОБА_4 та інших власників сусідніх земельних ділянок. Внаслідок цього, огорожу було знищено та вивезено відповідачем у невідомому напрямку. Крім того, ОСОБА_4 , шляхом побиття, завдав ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

16 серпня 2017 року підрядник надіслав позивачу лист, яким повідомив, що на підставі п. 4.3.3 Договору підряду роботи по будівництву будинку зупинено, а договір розірвано в односторонньому порядку у зв`язку з існуванням загрози для життя і здоров`я працівників ТОВ «УЗОЛОЧ», а внесений аванс поверненню не підлягає.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила також стягнути на власну користь понесені витрати на лікування ОСОБА_5 та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. за пошкодження майна позивача та побиття дочки ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом і повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

01 червня 2020 року відповідач подав до суду відзив, яким просив відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідач дійсно був присутнім при подіях, обумовлених позивачем, проте ні сам, ні сторонні особи за його дорученням, не руйнував і не вивозив належну ОСОБА_3 огорожу, жодних тілесних ушкоджень її дочці ОСОБА_5 не завдавав. Також навів і інші обставини у відзиві, які просив врахувати при ухваленні судового рішення.

Позивач та її представник заперечення на відзив до суду не подали.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання ОСОБА_3 до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не направила. Натомість уповноважила представляти власні інтереси в суді захисника ОСОБА_1 , який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Натомість уповноважив представляти власні інтереси в суді захисника ОСОБА_2 , який в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 показав суду, що є активістом бориспільської громади та мешкає неподалік місця спірних подій. Позивача та відповідача знає особисто. 15 серпня 2017 року прийшов до місця розташування земельних ділянок ОСОБА_5 , оскільки хтось з мешканців м. Бориспіль зателефонував йому та попросив прийти та розібратись у ситуації щодо незаконного встановлення паркану на землях загального користування. Свідок прибув за адресою : АДРЕСА_1 та був присутнім там, але не з самого початку подій.

Крім ОСОБА_6 були присутні також позивач і відповідач, поліція, працівники УКГ, місцеві депутати. ОСОБА_5 мала намір за допомоги підрядників встановити огорожу на земельній ділянці, яка є землями загального користування, а саме : на липовій алеї, зеленій зоні міста, пішохідній доріжці, каналізаційних системах, проїзній частині до інших житлових будинків.

ОСОБА_5 не надала жодних дозвільних документів чи доказів права власності на цю землю. Підрядники пояснили, що мають встановити огорожу та, в подальшому, на виконання умов договору, звести житловий будинок. Оскільки громада не давала змоги встановити паркан, підрядники лишили місце роботи і поїхали геть.

На спірній земельній ділянці свідок бачив дошки, які згодом невідомі йому особи завантажили на трактор і вивезли у невідомому напрямку. В присутності ОСОБА_6 відповідач не розбирав, не псував і не завантажував дошки до трактора, як і не давав вказівок іншим особам вчиняти такі дії. ОСОБА_4 був присутнім під час цих подій, спілкувався, але активних дій не вчиняв.

Також свідок наголосив, що в його присутності ніхто, в тому числі ОСОБА_4 , не вчиняв насильницький дії та не бив ОСОБА_5 ..

Хто саме викликав трактора для завантаження і вивезення дощок, свідок не знає, проте ОСОБА_4 в його присутності таких дій не вчиняв.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що з позивачем не знайома, а відповідача знає особисто, оскільки він її сусід. 15 серпня 2017 року у вікно почула шум, побачила скупчення людей і вирішила вийти, поцікавитись, що відбувається. Під`їхала машина, з якої почали розвантажувати на землю збиті дошки.

Крім свідка при цих подіях були присутні і інші мешканці цієї вулиці, в тому числі і ОСОБА_4 .. Громада почала вимагати дозвільні документи на це майно і землю, оскільки були проти встановлення паркану на землях загального користування. Власницею землі назвалась ОСОБА_5 , проте жодних документів не пред`явила. Через це свідок викликала поліцію.

Також до місця подій прийшли представники влади та комунальних служб. Хто саме їх повідомив та викликав, свідку невідомо.

ОСОБА_7 не була присутньою до кінця наведених подій, проте в її присутності ОСОБА_4 не ламав, не розбирав та не завантажував дошки до автомобіля. Вона взагалі не була свідком завантаження дощок до будь-якого автомобіля. Також відповідач не вчиняв при ній жодних дій по відношенню до ОСОБА_5 , як то побиття чи насильство. Таких дій при свідкові не вчиняли і будь-які інші особи.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав суду, що був депутатом даного округу, а тому знає ОСОБА_4 в лице, дружніх стосунків з ним не підтримує. Свідок був присутнім не з початку спору та поїхав до його завершення. Повідомив, що 15 серпня 2017 року йому зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про незаконні дії щодо встановлення паркану на землях загального користування з метою зведення торгівельного центру та просила приїхати та розібратись у ситуації.

Прибувши на місце події свідок побачив велику кількість людей та працівників поліції. ОСОБА_8 не виявив там зведеної огорожі, проте на землі лежали якісь збиті дошки та щити. Жодні будівельні роботи чи дії по зведенню огорожі при свідкові не проводились.

Свідок поспілкувався з молодою дівчиною, яка представилась ОСОБА_5 , та є донькою власниці спірних земельних ділянок. Вона пред`явила документи та пояснила, що мала на меті побудувати торгівельний центр, а потім сказала, що планує зводити житловий будинок.

Згодом з`ясувалось, що за рішенням міської ради у власність виділено лише 6 соток землі, проте право власності оформлено на більшу частину землі, у зв`язку з чим наразі відкрито кримінальне провадження та триває досудове слідство.

Приїхав трактор з причіпом і невідомі ОСОБА_8 люди почали завантажувати на нього дошки, що лежали на землі. Хто саме викликав цього трактора, свідку невідомо, проте ОСОБА_4 в його присутності не викликав і не організовував прибуття трактора та не завантажував на нього дошки. Крім того, свідок зазначив, що відповідач не чинив по відношенню до ОСОБА_5 жодних насильницьких дій, не бив її. Таких дій у присутності свідка не вчиняли і інші особи.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 показав суду, що як колишній представник місцевої влади знає наглядно позивача та відповідача. 15 серпня 2017 року був присутнім за адресою : АДРЕСА_1 , оскільки близько 5 - 7 мешканців м. Бориспіль зателефонували йому та попросили приїхати і розібратись у ситуації щодо встановлення паркану на землях загального користування з метою зведення торгівельного центру. Також повідомляли, що паркан хочуть зводити і на частині земель, які давно перебувають у власності інших осіб.

Свідок був з початку і до кінця цих подій та сам особисто викликам на місце спору працівників поліції, службу по благоустрою м. Бориспіль та деяких місцевих депутатів. На місці подій він виявив збиті дошки схожі на паркан, які лежали на землях міської ради. ОСОБА_5 показала наявні документи і свідок, зателефонувавши у відповідні служби, органи встановив, що за рішенням міської ради ОСОБА_3 , яка є мамою ОСОБА_5 , виділено у власність для будівництва житлового будинку 6 соток землі, проте фактично право власності оформлено на 7 соток землі, в тому числі на землі міської ради. Крім того, з наданого ОСОБА_5 проекту виявилось, що вона має намір зводити торгівельний центр, а не житловий будинок.

Зважаючи на це ОСОБА_10 особисто організував прибуття трактору з причіпом та за допомоги працівників УКГ та пана ОСОБА_11 завантажив дошки, які лежали на землях міської ради, до причіпа.

Свідок наголосив, що ОСОБА_4 жодним чином не причетний до виклику трактору служб УКГ та не приймав участі у завантаженні дощок до причіпа. Також ОСОБА_10 повідомив суду, що жодні особи в його присутності, в тому числі і ОСОБА_4 не били та не вчиняли насильства по відношенню до ОСОБА_5 ..

Зазначив також, що він особисто довів до відома ОСОБА_5 про складений працівником УКГ ОСОБА_12 протоколу і про те, що у зв`язку з цим належні їй дошки буде вивезено за адресою, вказаною у протоколі. ОСОБА_5 бачила цей протокол, проте підписати його відмовилась. Відтак вона достеменно знала хто і куди вивозить ці дошки.

ОСОБА_10 повідомив також, що ОСОБА_5 спочатку не хотіла віддавати дошки і для цього присіла поверх ним, проте згодом встала і не перешкоджала у їх завантаженні до причіпа трактору.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, допитавши заявлених у справі свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі - продажу від 30 вересня 2016 року стала власником земельних ділянок з кадастровими номерами : :07:003:0145 (в розмірі 0,06 га) та :07:003:0144 (в розмірі 0,01 га), що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а. с. 8-17, 37).

Для зведення двоповерхового житлового будинку за місцем розташування вказаних земельних ділянок позивач 02 серпня 2017 року уклала договір підряду № ЗМ-24/56 з ТОВ «УЗОЛОЧ» в особі директора ОСОБА_13 (а. с. 18-23, 41-44).

Згідно п. 12.1-12.2 вказного договору початком виконання робіт визначено 15 серпня 2017 року, а кінцем робіт - 01 березня 2018 року.

У пункті 7.2, 7.4 договору підряду № ЗМ-24/56 від 02 серпня 2017 року вказано, що після підписання даного договору замовник платить підряднику авансовий платіж в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Сторони погодили, що сплачений аванс не підлягає поверненню замовнику.

На виконання наведеної домовленості з ТОВ «УЗОЛОЧ» ОСОБА_3 сплатила п`ятьма платежами по 10 000 грн. 00 коп. суму авансу в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанціями № 22, 23, 24, 25, 26 від 04 серпня, 07 серпня, 09 серпня, 10 та 11 серпня 2017 року відповідно (а.с. 34 - 35).

Згідно накладної № 15/08 виданої ТОВ «Інформ - Логістик» ОСОБА_3 15 серпня 2018 року придбала дерев`яні елементи огорожі в кількості 50 штук на загальну суму 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 36).

Цього ж дня, з метою встановлення огорожі на належній на праві власності ОСОБА_3 земельній ділянці, прибула разом з підрядниками ОСОБА_14 , яка є донькою позивача, та почала вигружати на землю раніше придбані елементи огорожі.

Наведене, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнається та не спростовується сторонами, а також підтверджується показами допитаних свідків.

Також судом на підставі пояснень сторін, свідків та дослідженого аудіо запису встановлено, що 15 серпня 2017 року громада м. Бориспіль не дала ОСОБА_5 можливості реалізувати наміри по становленню огорожі за адресою : : АДРЕСА_1 .

Внаслідок вказаного підрядники не приступили до виконання умов договору підряду № ЗМ-24/56 та 16 серпня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 надіслали листа, яким на підставі п. 4.3.3 договору зупинили роботи по будівництву за адресою : Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 4-Б та розірвали вказаний договір у зв`язку з насильницькими діями третіх осіб, які чинили фізичний опір та не дали змоги підряднику виконувати свої зобов`язання (а. с. 24).

Відповідно п. 4.3.3 договору підряду № ЗМ-24/56 від 02 серпня 2017 року підрядник має право не братися за роботу, а розпочату роботу зупинити в разі порушень замовником зобов`язань за цим договором, або дій (бездіяльності) третіх осіб внаслідок яких є ймовірність існування загрози життю та/або здоров`ю особам, що безпосередньо здійснюють виконання робіт на об`єкті.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, при вирішенні даного спору, у судовому засіданні підлягає обов`язковому встановленню наявність : самої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Під час судового розгляду встановлено та підтверджено належними доказами, що позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі вартості елементів огорожі в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та вартості сплаченого та не поверненого на підставі п. 7. 2 договору підряду авансу в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Однак, за наслідком співставлення наявних у справі доказів, показів свідків та досліджених при розгляді справи аудіозаписів достеменно встановлено, що ОСОБА_4 хоч і був присутнім під час подій від 15 серпня 2017 року за адресою : АДРЕСА_1 , проте не чинив дій (псування, руйнування, знесення, завантаження, відвантаження, вивезення елементів дерев`яної огорожі), які б завдали матеріальної шкоди позивачу чи її дочці ОСОБА_5 .. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Також показами всіх допитаних в судовому засідання свідків встановлено і факт відсутності побиття чи насильства щодо ОСОБА_5 зі сторони відповідача. Більш того, свідки запевнили суд, що а ні ОСОБА_4 , а ні інші особи, не вчиняли таких дій по відношенню ОСОБА_5 .

Наявні ж в матеріалах справи процесуальні документи з кримінального провадження за № 0001909 від 22 серпня 2017 року суд сприймає критично та не вважає їх доказами наявності вини в діях ОСОБА_4 щодо побиття ОСОБА_5 , оскільки досудове слідство триває, винні особи не встановлені, відповідача не визнано підозрюваним та не пред`явлено обвинувачення.

Підсумовуючи наведене, ОСОБА_3 доведено перед судом наявність заподіяної матеріальної шкоди, проте не доведено наявність протиправної, винної поведінки у формі дій ОСОБА_4 ; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачу.

Зважаючи на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_3 вцілому.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 353, 354 ЦПК Украни, суд -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 березня 2021 року.

Суддя Л.В. Яковлєва