Номер провадження: 22-ц/813/7200/21
Номер справи місцевого суду: 495/8042/17
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року у справі заявою Комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня № 4» про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку,

встановила:

У жовтні 2017 року КУ «Обласна психіатрична лікарня № 4» звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року заяву КУ «Обласна психіатрична лікарня № 4» задоволено частково. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , госпіталізовано в КУ «Обласна психіатрична лікарня № 4» у примусовому порядку для проходження курсу лікування до покращення його психічного стану, але не більше 3 місяців.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 11.03.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду з тих підстав, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року ним отримано 24.02.2021 року, що підтверджується розпискою на його заяві, яка зберігається в матеріалах справи. Інших заяв про отримання оскаржуваного рішення суду та доказів його отримання матеріали справи не містять. З цих підстав просить поновити строк.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у поновленні строку та відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В матеріалах даної цивільної справи наявний журнал судового засідання від 10 жовтня 2017 року (справа №945/8042/17), з якого вбачається, що в судове засідання, яке відбулося 10 жовтня 2017 року зявилися: прокурор Козова А.Г., підозрюваний ОСОБА_1 , заявник: ОСОБА_2 .

Відповідно до вказаного журналу судового засідання в ході судового засідання 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відводів складу суду не заявляв, судом першої інстанції йому були роз`ясненні права, які відповідачу були зрозумілі. Крім того ОСОБА_1 в судовому засідання надавав пояснення по суті справи та заперечував проти задоволення заяви КУ «Обласна психіатрична лікарня № 4». В тому ж судовому засіданні судом першої інстанції оголошено рішення по справі. Також ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначив, що він був присутнім в судовому засіданні.

На момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення діяв ЦПК України в редакції до 15.12.2017 року.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає на увагу той факт, що 23.10.2018 року ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 14.09.2018 року був ознайомлений з матеріалами справи, та зробив всі необхідні копії.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про існування випадків передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України (неповідомлення особи про розгляд справи або не залучення особи до участі в справі; пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок непереборної сили), що перешкоджають відмові у відкритті апеляційного провадження у зв`язку зі спливом строку (один рік з дня складення повного тексту судового рішення) в порядку частини 2 статті 358 ЦПК України.

При таких обставинах підлягає застосуванню частина 2 статті 358 ЦПК України в якості підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з спливом строку на апеляційне оскарження одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18 листопада 2010 року) .

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці постійно підкреслює, що строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників, виконують декілька цілей, в числі яких, забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Принцип правової визначеності в процесуальному праві обмежує можливість перегляду рішення суду, що набрало законної сили, для запобігання зловживання правом особами, які беруть участь у справі (як правило, стороною, що програла), а також встановлює неможливість ініціювання перегляду рішення, що набрало законної сили, органами державної влади, а також особами, чиї права не були порушені судовим розглядом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Керуючись ст. 358 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалила:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року у справі заявою Комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня № 4» про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе