Справа № 310/6920/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Німака М.С.,

представника позивача - Коняшина А.М.,

представника відповідача Кононенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05.09.2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до заяви б/н від 11.03.2008 року відповідачка отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком, і вона дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Якщо на дату нарахування процентів уся сума кредиту використана, то сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/ з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, в зв`язку із чим станом на 15 липня 2019 року має заборгованість в розмірі 35889,45 грн., яка складається із наступного: 15460,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6349,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11632,50 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 250,00 грн.- штраф (фіксована частина); 1697,12 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на ст. 509, 525, 526,527,530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст 615, 629, 1050,1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 35889,45 грн., а також стягнути понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою судді ОСОБА_2 від 18.09.2019 року було відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату Бердянського міськрайонного суду № 396 від 11.06.2020 року справу було передано в провадження судді Білоусової О.М.

Ухвалою судді ОСОБА_3 від 15.06.2020 року вказана справа прийнята до провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

28.07.2020 до суду надійшо відзив на позов представника відповідача, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову та застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності (а.с.119-121).

19.08.2020 надійшла до суду відповідь на відзив представника позивача (а.с.125-186) та 20.08.2020 (а.с.187-218) з додатками, які є тотожні. До відповідей на відзив долучена копія реєстру поштового відправлення на адресу відповідача, що вівдповідає вимогами ч. 1 ст. 42 ч. 3 ст. 179, ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надала.

Представник відповідача адвокат Кононенко Ю.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, з підстав, вказаних нею у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 28.07.2020 року. Суду пояснила, що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору від 02.04.2008 року, оформленого шляхом підписання заяви. Зазначене вказує на відсутність підстав вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів). Зазначає, що згідно підписаної 02.04.2008 року відповідачем заяви їй була видана кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком її дії до останнього дня березня 2012 року. Стверджує, що доказів того, що після закінчення строку дії вказаної картки була випущена та отримана відповідачем нова кредитна картка, позивачем не надано. Оскільки позивач звернувся до суду лише 05.09.2019 року, просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Також, в задовленні клопотання позивача від 12.05.2020 про долучення до матеріалів справи письмових доказів просила відмовити з підстав пропуску без поважних причин процесуального строку для подання вказаних письмових доказів (ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України) та з підстав їх недопустимості через порушення процедури належного засвідчення копій письмових доказів (ч.ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 11.03.2008 року відповідач звернулася до Банку з заявою про оформлення на її ім`я кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду (картка № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня березня 2012 року), з встановленням кредитного ліміту в розмірі 1000,00 грн. та базової відсоткової ставки по кредиту в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Відповідач 02.04.2008 року висловила згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг та засвідчила підписом, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами.

До позовної заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.03.2008 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо відповідальності позичальника за прострочення зобов`язання з повернення кредитних коштів тощо, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Щодо клопотання представника позивача від 12.05.2020 р. (т.1а.с.69-100) про долучення до матеріалів справи письмових доказів, суд не приймає ці докази до розгляду, з підстав пропуску без поважних причин процесуального строку для подання вказаних письмових доказів (ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України) та з підстав їх недопустимості через порушення процедури належного засвідчення копій письмових доказів (ч.ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України).

На підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості позивачем до позову був долучений розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.03.2008 року, станом на 31.05.2015 року, розмір заборгованості складає 9143,44 грн.; станом на 15.07.2019 року - 35889,45 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 року справа № 161/16891/15-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні 29.03.2021 року представник позивача ОСОБА_4 , підтримала заявлене у відзиві клопотання про застосування до позовних вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності. Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 156 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukosshareholders v. Russia»), п. 570).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяці дії картки.

Судом було встановлено, що згідно заяви від 11.03.2008 року відповідач отримала картку № НОМЕР_1 зі строком її дії до останнього дня березня 2012 року.

Між Банком та відповідачем не було визначено у письмовій формі умови щомісячного повернення кредиту частинами, тому, підписуючи заяву та отримуючи кредитні кошти, позивач та відповідач домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті. Таким чином, відповідач повинна була не пізніше 31 березня 2012 року повернути банку отримані від нього кредитні кошти у повному обсязі.

Позивач пред`явив вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором 05.09.2019 року, строк дії картки № НОМЕР_1 , виданої відповідачці згідно її заяви від 11.03.2008 року, закінчився наприкінці березня 2012 року, останній платіж по вказаній кредитній картці, як це було встановлено судом, був здійснений 11.03.2012 року в розмірі 117,20 грн., що відображено в долученій позивачем деталізованій виписці за кредитним договором та підтверджено представником відповідача.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перевипуску (видачі нової картки з новим терміном дії), отриманої відповідачем кредитної карти НОМЕР_1 зі строком дії до 31.03.2012 року, суд критично ставиться до доводів представника позивача ОСОБА_5 щодо того, що всі інші чотири кредитні карти за номерами: 4149……..8394; 4149……..9404; 5168……..9811; 5168……..2172, на які послався представник позивача, були видані відповідачу в рамках підписаної нею заяви від 11.03.2008 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено представником відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 18, 81, 83, 95, 141, 175, 178, 179, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Білоусова