Справа № 463/7862/19 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/3129/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи в м. Львові цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 51474,07 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач отримав на підставі договору позики №64098 в електронній формі від 15.08.2016р. грошові кошти в сумі 1201,00 грн., на умовах строковості, зворотності, та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування. Перерахування суми позики підтверджується повідомленням від 30.08.2019р. До відповідача неодноразово було пред`явлено вимоги про повернення коштів, однак ОСОБА_1 на вимогу не відреагував. Таким чином просить позов задоволити та стягнути судові витрати по справі. У підтвердження вимог покликається на копію договору позики та інші долучені до справи документи.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (місце знаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики в розмірі 51474,07 грн. (п`ятдесят одну тисячу чотириста сімдесят чотири грн. сім коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (місце знаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) 1921,00 грн. (одну тисячу девятсот двадцять одну грн. 00 коп.) судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач, не погоджується з оскаржуваним судовим рішенням, вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що у рішенні суд не надав оцінки аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, що суперечить нормам процесуального кодексу та практиці Європейського суду з прав людини щодо мотивованості рішення. Стверджує, що договір позики не підписаний електронним цифровим підписом, а тому його можна кваліфікувати як нікчемний. Звертає увагу, що на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу за договором позивачем надано копію листа ТОВ «Вей Фор Пей», однак в цьому листі немає повних реквізитів картки на яку перераховувались кошти, відтак позивач не довів факту перерахування кошитів відповідачу. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, так як він не містить періоду нарахування, формул розрахунку заборгованості за відсотками та за простроченими відостками, не мітить обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського облікового документу.Посилається на те, що судом не враховано висновок Великої палати Верховного Суду висловлений у постанові від 21 жовтня 2018 року (справа №2020/4494/16-ц) про те, що право кредитодаваця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, однак в даному спорі позивачем нараховано відсотки за 1087 календарних днів, хоча строк кредитування становив тридцять днів. Порушенням процесуального права є те, що суд витребував у позивача оригінал електронного договору позики, однак такий не був поданий позивачем та суд все ж таки взяв до уваги паперову копію електронного договору позики. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи .

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що договір позикики є одним з видів зобов`язання, яке повинно виконуватись належним чином. Позикодавець виконав умови договору та перерахував позичальнику суму коштів, обумовлену сторонами укладеним договором в електронній формі, що стверджується листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» , однак відповідач умови договору щодо повернення суми позики та відсотків за користування нею не виконав.

Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Такого висновку, суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Згідно з ст. 1047 ЦК України Коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено такі обставини.

Позивач ТзОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність 64.92 - інші види кредитування (а.с. 9-10, 14).

Згідно з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Веллфін», такі правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою (формується автоматично) на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають Правила (акцепт).

Пункти 4.1, 4.2 Правил передбачають, що заявник, який має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Для оформлення позики він здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

15 серпня 2016 року у встановленому вказаними Правилами та Законом «Про електронну комерцію» порядку, ТзОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 уклали договір позики на суму 1201,00 грн. строком на 30 днів. За умовами договору Позичальник зобов`язався повернути позику 14 вересня 2016 року та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 691,75 грн. (а.с. 28-42).

У Розділі 1 «Предмет Договору» визначено, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем (п.п.1.2.-1.4. договору).

Відповідно до п. 1.5. та п.1.6. договору позики, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору.

Пунктом 1.8 передбачено, що деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики зазначена у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

В розділі 8 договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідачем не підписано електронним цифровим підписом договір позики № 64098, оскільки 15.08.2016 відповідач ОСОБА_1 у встановленому порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх необхідних реквізитів заявки, зазначив всі ідентифікуючі дані про себе як позичальника ( прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, серію та номер паспорта, ідентифікаційний податковий номер, номер банківської карти, мобільний телефон, адресу електронної пошти, адресу реєстрації місця проживання та дату цієї реєстрації, місце праці, (а.с.28-34)). Зазначені відомомсті є персональними даними відповідачами, та не можуть без його згоди бути використані сторонніми особами, а відтак заповниши зазначену заяву, відповідач прийняв публічну пропозицію ТзОВ «ВЕЛЛФІН» укласти договір позики, а отримавши кошти на картку в розмірі 1201 грн. уклав договір позики в електронній формі .

Відтак, доводи відповідача про відсутність електронного цифрового підпису не спростовують презумпції правомірності правочину, визначеної статтею 204 ЦК України.

Також у розділі 2 Правил зазначено, що при вході до Особистого кабінету, Заявник/позичальник самостійно визначає в спеціальному полі «Логін», несе особисту відповідальність за збереження інформації про Логін особистого кабінету. Логін особистого кабінету є особистим ключом Заявника. Пароль входу в Особистий кабінет задаються Заявником/позичальником самотійно в момент реєстрації в Особистому кабінеті у відповідному полі « Пароль». Пароль входу в Особистий кабінет є особистим ключем для формування електронного підпису. Пароль входу в Особистий кабінет доступний тільки Заявнику/позичальнику, він особисто несе відповідальність за збереження Паролю.

Крім цього, позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн., що підтверджується повідомленням ТзОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.08.2019, яке надає ТзОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016.(а.с.45-50)

Доводи апеляційної скарги не містять заперечень та доказів щодо неотримання позики в розмірі 1201 грн., та що банківська карта на яку перераховані кошти не належала відповідачу, а лише зводяться до неналежності поданих позивачем доказів.

Згідно довідки щодо заборгованості за договором № 64098 від 15.08.2016 року, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, станом на 06.09.2019 загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 51474,07 грн. та складається з: 1201,00 грн. - основного боргу, 25518,82 грн. - заборгованості за відсотками, 24754,25 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1087 календарних днів (а.с.44).

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.(ст.ст.77,79,80 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Як вбачається з матеріалів справ, додані позивачем копії засвідчені у встановленому порядку представником позивача, а тому підстав сумніватися у їх достовірності у суду немає.

Наведене спростує доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів долучених до позовної заяви.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у постанові від 08 травня 2019 року у справі №520/16880/14-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 15 веренся 2016 року.

Права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких позовних вимог позивач не заявляв .

Враховуючи норми матеріального права, яке регулює спірні правовідносини та правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду, позикодавець ТзОВ «Веллфін» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позиченими коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів), тобто до 14 вересня 2016 року, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

При цьому, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості з 51474,07 грн. до 1892,75 грн.

Позовні вимоги про стягнення процентів після 14 вересня 2016 року по 06 вересня 2019 року не грyнтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до пунктів 1,4 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості за договором позики з 51474,07 грн. до 1892,75 грн.

В частині стягнення судових витрат рішення суду слід залишити без змін, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. ст. 374 ч. 1 п.2, ст.ст. 376 ч.1, п.п.1,4, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року змінити в частині визначення розміру заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (місце знаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики в розмірі 1892,75 грн. (одну тисячу вісімсот дев`яносто дві грн. сімдесят п`ять коп.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 березня 2021 року.

Головуючий: Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк