Справа № 229/1727/21
Провадження № 2-з/229/7/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Панова Т.Л., за участю секретаря судового засідання Гаврилаш Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

в провадження Дружківського міського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заяву обґрунтував тими обставинами, що 05.04.2011 року ним було надано ОСОБА_2 позику у розмірі 50000 доларів США з умовою сплати процентів за користування грошима, розмір яких було встановлено на рівні облікової ставки НБУ. Сума процентів за кожен наступний місяць розраховується виходячи з суми позики, збільшеної на суму нарахованих процентів за кожен минулий місяць наростаючим підсумком.

ОСОБА_2 позику не повернув, проценти також не сплатив.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обгрунтовує прикладами попередньої поведінки відповідача, направленої на невиконання судових рішень.

17.04.2012 року господарським судом Донецької області по справі 10/22 було ухвалено рішення, за яким стягнуто з ТОВ «Агроком» на користь ПП «МІК-ГРУП» вартість частини майна та прибутку, що належали померлому засновнику цього товариства в сумі 400 000 грн. Дане рішення набуло законної сили 06.06.2012 р. після оскарження.

Як запевнив його представник ПП «МІК-ГРУП», зазначене рішення залишається невиконаним до цього часу.

Прогнозуючи ухвалення такого рішення, та не бажаючи його виконувати, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали процес знищення свого ж товариства та виведення його активів, використовуючи інше судове рішення.

Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2012 року по справі № 0555/647/2012, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було звернено стягнення на активи товариства (незавершене виробництво у вигляді посівів зернових культур, біологічних активів та ін.), якими було забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «Агроком» перед вказаними особами за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 06.04.2011 року (тобто договору, який було укладено наступного дня після отримання позики, для виконання якого ОСОБА_2 і позичив у нього гроші). Судом було встановлено наявність заборгованості ТОВ «Агроком» перед ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму майже 7 мільйонів (6 694 367, 04 грн.), з яких основне зобов`язання дорівнювало лише 2 мільйонам (2 008 191, 40), а все решта штрафні санкції, позовні вимоги за якими, представник ТОВ «Агроком» визнав у повному обсязі.

Зрозуміло, що суд задовольняє позов в разі його визнання, але сам факт ініціювання таких судових справ, фактично за відсутності реального спору (зважаючи на повне визнання позовних вимог та пов`язаність сторін), може свідчити лише про легалізацію схеми з виведення активів.

Далі, 21.09.2012 року, в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців було зареєстровано рішення засновників ТОВ «Агроком» про припинення товариства.

За даними того ж реєстру, 18.03.2011 року було зареєстровано ТОВ «Агродом-2», засновниками якого на цей час є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Це товариство має ту ж саму юридичну адресу, що і ТОВ «Агроком».

16.04.2014 року, у справі 805/3723/14 ухвалено рішення Донецького окружного адміністративного суду, яким задоволено позов Ясинуватської ОДПІ про припинення ТОВ "Агроком" з підстав неподання податкової звітності протягом більше одного року.

З огляду на вищезазначене, для заявника є цілком очевидним, що не маючи бажання виконувати рішення суду та розраховуватись з кредиторами, відповідач та його спільник, за рахунок нарахування захмарних штрафних санкцій зокрема за договором, укладеним між ними самими та ТОВ «Агроком», в якому вони ж були засновниками, штучно довели своє підприємство до банкрутства. Паралельно зареєстрували інше товариство зі схожою назвою, та до цього часу створюють для кредиторів картинку працюючого підприємства не виплачуючи борги та прикриваючись війною.

Зазначає, що у будь-якому разі доведеним є той факт, що рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області, на виконання договору про надання поворотної фінансової допомоги ТОВ «Агроком», на користь відповідача було стягнуто відповідне майно, але гроші, які він позичав у нього саме для цієї мети останній не повернув та проценти за борговим зобов`язанням не сплатив. Натомість це не завадило відповідачу фактично за гроші, які належать ОСОБА_1 , 19.12.2014 року придбати 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 133,1 кв.м. та житловою 69,7 кв.м.

Вважає, що накладення арешту на вказану квартиру буде заходом забезпечення позову, який є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами та з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. При цьому такий захід забезпечення позову не спричинить будь- яких негативних наслідків для відповідача на час розгляду справи, оскільки це будь- яким чином не перешкоджає йому користуватися вказаною квартирою, яка знаходиться у його власності вже майже 7 років та зокрема не є предметом іпотеки.

Невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Просить накласти арешт на 4-кімнатну квартиру, загальною площею 133.1 кв.м., житловою площею 69.7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі продажу від 19.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Касандрович Т.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18166284 від 19.12.2014 року.

Одночасно із зявою про забезпечення позову надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму 137381,05 дол. США у тому числі суму позики за борговим зобов`язанням від 05.04.2011 року в розмірі 50000 дол. США, проценти за користування позикою протягом 7 років, розрахованих відповідно до умов боргового зобов`язання в сумі 76037,66 дол.США, три проценти річних 11343,39 дол.США., та суму судового збору 11804 грн.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно частин 3, 4 вказаної статті суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на приклади попередньої поведінки відповідача, направленої на невиконання судових рішень, однак доводи невиконання судових рішень, на які позивач посилається у заяві жодним доказом не підтверджені. Перелічені судові рішення не мають відношення до поданого позову про стягнення боргу за договором позики.

Доводи ОСОБА_1 , що квартиру, на яку він просить накласти арешт, у якості забезпечення позову, ОСОБА_2 придбав фактично за його кошти є необгрунтованими припущеннями, доказами не підтверджено.

У заяві зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду.

При цьому у поданій заяві ОСОБА_1 не обґрунтовано, в чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову.

Квартира також не є предметом спору, придбана ОСОБА_2 до моменту спливу виконання основного зобов`язання щодо повернення позики.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності намірів у відповідача ОСОБА_2 відчужити належну йому квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.Л. Панова