Ухвала

05 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 691/190/20

провадження № 61-4737ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року у складі судді: Черненка В. О.,та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2021 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 08 квітня 2016 року позивач придбав у ОСОБА_2 будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач надав доручення позивачу на проведення всіх операцій щодо купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку та що стосуються соціальних питань проживання у придбаному будинку, надав повноваження представляти його інтереси в частині продажу та управління будинком. Позивач вказує, що через АТ «Ощадбанк» він перевів на рахунок відповідача 34 000 грн, а той написав розписку про те, що належний йому будинок, який отримано у спадщину після смерті батька, продав позивачу. Також відповідач передав ОСОБА_1 всі належні документи на будинок та рішення суду про те, що будинок по АДРЕСА_1 належить відповідачу. Після закінчення терміну дії доручення у три роки, позивач звернувся до відповідача для надання нового доручення, однак отримав відмову з посиланням на те, що відповідачу потрібна шафа, яка залишилась у будинку. 02 квітня 2017 року позивач доплатив ОСОБА_2 1 000,00 грн і останній у розписці написав, що немає до позивача претензій.

ОСОБА_1 просив суд визнати його, по факту купівлі-продажу, власником будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

19 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і задовольнити позов.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідач написав розписку про продаж спірного будинку позивачу. Вимогу статті 655 ЦК України сторонами були виконано у вигляді передачі грошових коштів і продавцем передані всі документи на будинок та написана розписка про продаж належного йому будинку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання права власності на будинок по АДРЕСА_1 .

Отже, справа № 691/190/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 691/190/20 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2021 року усправі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук