ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2694/20 Номер провадження 22-ц/814/476/21Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року у складі судді Тимчука Р. І.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд» про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ТЗДВ «Полтавтрансбуд» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав на суму 1 323 000 грн та понесених по справі судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 20 951 грн.

Одночасно представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яку мотивовано тим, що 10.06.2014 між сторонами було укладено договір № 12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 95,2 кв. м.

Згідно пунктів 3.1., 3.3. Договору вартість майнових прав на квартиру становила 476000 грн - 5000 грн за 1 кв. м площі, у тому числі ПДВ, з правом позивача в односторонньому порядку збільшувати вартість продажу майнових прав на об`єкт до моменту повної її оплати відповідачем шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу відповідача, зазначену у договорі.

Відповідно до пункту 3.4. Договору відповідач зобов`язався здійснювати оплату за цим договором на користь позивача згідно графіка платежів, що є невід`ємною частиною договору. Оплату вартості майнових прав сторонами було розстрочено на період з червня 2014 року по травень 2029 року з обов`язком відповідача здійснювати черговий платіж в сумі 2644 грн щомісяця до 25 числа кожного місяця.

10 квітня 2019 року на адресу відповідача був направлений лист № 225 від 09.04.2019 про збільшення вартості продажу майнових прав, що не оплачені ОСОБА_1 станом на 09.04.2019, у розмірі 25 000 грн за 1 кв. м площі.

В період часу з червня 2014 року по жовтень 2019 року відповідачем здійснено оплату на загальну суму 481 000 грн, що відповідає вартості 43,28 кв. м площі квартири за Договором.

21 жовтня 2019 року ТЗДВ «Полтавтрансбуд» направлено на адресу ОСОБА_1 лист за № 750 про відмову від Договору № 12 у зв`язку з порушенням відповідачем строків сплати чергових платежів за Договором.

Згідно акту приймання-передачі від 17.12.2015 ОСОБА_1 прийняв майнові права на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 96,2 кв. м, на підставі чого здійснив державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за Договором, а 15.09.2016 він відчужив вказану квартиру шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачем було здійснено відчуження нерухомого майна до моменту повної його оплати, даний факт є спроможною вірогідністю обставин, що можуть перешкодити своєчасному виконанню рішення суду.

Посилаючись на те, що існує досить висока ймовірність того, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження належного йому майна на користь третіх осіб, що значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, заявник просив суд застосувати заходи забезпечення позову у справі у вигляді накладення арешту та заборони відчуження на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, представник ТЗДВ «Полтавтрансбуд» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали неправильно дано оцінку обставин справи та необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви.

Вважає, що викладені в заяві обґрунтування доцільності забезпечення позову цілком відповідають вимогам статті 150 ЦПК України. Заявником надано докази наявності у відповідача нерухомого майна, серед якого у власності значиться квартира у місті Полтаві. Накладення арешту та заборони відчуження такої квартири жодним чином не вплине на подальшу спроможність відповідача займатися власною господарською діяльністю, а наведені у заяві заходи забезпечення позову повністю відповідають їх меті з урахуванням наявності безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про його забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки апелянт не вказав конкретне майно, на яке необхідно накласти арешт, не зазначив яке саме майно із наведеного переліку належить відповідачу, не вказав вартість такого майна та не провів співвідношення із ціною позову, тобто не дотримався норм статей 149-153 ЦПК України.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що предметом позову ТЗДВ «Полтавтрансбуд» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості у сумі 1 323 000 грн за договором № 12 від 10 червня 2014 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 96,2 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2014 року між сторонами було укладено договір № 12 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, за яким відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплатити вартість продажу майнових прав на вказаний об`єкт відповідно до фактичної площі квартири згідно даних технічного паспорту, виходячи з розрахунку ціни продажу майнового права за один квадратний метр - 5000 грн, яка автоматично збільшується за умови збільшення вартості продажу майнових прав на об`єкт в порядку, встановленому пунктом 3.1. даного Договору.

10 квітня 2019 року ТЗДВ «Полтавтрансбуд» направило ОСОБА_1 листа від 09.04.2019 вих. № 225 про збільшення ціни продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що не була оплачена ним станом на 09 квітня 2019 року, до 25 000 грн за 1 кв. м загальної площі.

Листом від 21.10.2019 вих. № 750 ТЗДВ «Полтавтрансбуд» повідомило ОСОБА_1 про відмову від договору № 12 від 10.06.2014 купівлі-продажу майнових прав на квартиру на підставі частини другої статті 695 ЦК України у зв`язку з нездійсненням покупцем чергових платежів за Договором з березня 2019 року та через відчуження ним квартири АДРЕСА_1 третій особі, просило відшкодувати вартість майнових прав в сумі 1 633 750 грн протягом семи днів.

29-31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено в сумі 330 763,40 грн.

У відповідь на лист ТЗДВ «Полтавтрансбуд» від 08.11.2019 за вих. № 795 щодо призначення вказаних платежів, ОСОБА_1 повідомив, що згідно акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 до Договору № 12 від 10.06.2014 купівлі-продажу майнових прав дана квартира була передана йому забудовником, у грудні 2015 року він зареєстрував за собою право власності, а визнання припиненим договору № 12 від 10.06.2014 купівлі-продажу майнових прав на квартиру є безпідставним, так як право власності об`єкта нерухомості зареєстровано за третіми особами.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із пунктами 1, 2 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ТЗДВ «Полтавтрансбуд» про забезпечення позову, суд першої інстанції вказаного не врахував та не взяв до уваги, що об`єкт нерухомого майна за договором № 12 від 10 червня 2014 року купівлі-продажу майнових прав - квартира АДРЕСА_1 була відчужена (подарована) відповідачем третій особі до повного виконання ним своїх зобов`язань по оплаті вартості придбаних майнових прав за договором з розстроченням платежу, що дає підстави для обґрунтованих припущень про наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача та ймовірності ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову та вимагає вжиття заходів його забезпечення.

Таким видом забезпечення, що є співмірним із заявленими вимогами та гарантує можливість виконання позитивного рішення суду та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним, є заборона відчуження належного ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 54,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Підстав для накладення арешту та заборони відчуження всього нерухомого майна, яке згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_1 , не має з огляду на обсяг та межі заявлених позовних вимог.

За наявності підстав для забезпечення позову оскаржувана ухвала суду першої інстанції, яка не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення про часткове задоволення заяви ТЗДВ «Полтавтрансбуд».

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд» - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року - скасувати та постановити з цього питання нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд» про забезпечення позову задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав на суму 1 323 000 грн заборонити відчуження належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 54,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна