КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №759/9876/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року (суддя Шум Л.М.) у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у травні 2021р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 2 422грн 84коп.; заборгованості за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 918грн 39коп.; заборгованості за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 754грн 15коп., заборгованості за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 859грн 52коп.; витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33грн та судового збору у розмірі 2 270грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 1 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач стверджував, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, підприємством, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Позивач стверджував, що квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), але своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 1 квітня 2021 року становить 32 613грн 67коп., та складається з заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 13 754грн 15коп та заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 859грн 52коп.

Крім того, позивач посилався на те, що на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 26 341грн 23коп., які не були оплачені відповідачем.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожите централізоване опалення, спожите з 1 травня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 13 754грн 15коп., заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води, спожите з 1 травня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 18 859грн 52коп., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33грн та судовий збір в розмірі 2 270грн, а всього 34 917грн. 02коп. В іншій частині вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 2 422грн 84коп. та заборгованості за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 918грн 39коп., та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не встановлено зміст спірних правовідносин щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які були надані відповідачу до 1 травня 2018 року, а також судом не зазначено мотиви з яких відхилені письмові докази надані до позовної заяви, а саме: витяг з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18; витяги з газети «Хрещатик» від 6 серпня 2014 року №111 (4511) та від 28 березня 2018 року №34 (5085); розрахунок заборгованості за надані послуги до 1 травня 2018 року та витяги з Додатків до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18.

Позивач зазначає, що договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 нечинним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому є належним доказом у справі.

Також позивач вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги положення норм матеріального права, в результаті чого суд дійшов невірного висновку, що позивачем не надано доказів, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, та що відповідно до ч. 3 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено

договором або законом.

Позивач посилається на те, що судом не звернуто увагу на те, що відповідач не

сплачує заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, чим порушує права КП «Київтеплоенерго», як надавача послуг.

Позивач вважав, що суд не мав правових підстав для розгляду справи у спрощеного провадженні без виклику сторін, так як позивач був позбавлений можливості витребувати та надати суду належні та допустимі докази або здійснити інші процесуальні дії.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглянута без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 11 лютого 1992 року.

В газеті «Хрещатик» №111 (4511) від 6 серпня 2014 року був опублікований договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго» (с.с. 38).

В газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28 березня 2018 року був опублікований договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (с.с. 39).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація» № 591 від 10 квітня 2018 року Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, за умовами якого новий кредитор набув право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями), як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 1 818 662 617,96грн станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 1 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Пунктом 1.2. договору сторони визначили, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. (с.с. 37).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період з 1 травня 2018 року по 31 березня 2021 року вбачається наявна заборгованість за централізоване опалення у сумі 13 754грн 15коп., та за постачання гарячої води - 18 859грн 52коп. (с.с. 7).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у

відповідача наявна заборгованість перед позивачем у зв`язку з несвоєчасною оплатою комунальних послуг за централізоване опалення, спожиті з 1 травня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 13 754грн 15коп., та за послуги централізованого постачання гарячої води спожиті з 1 травня 2018 року по 31 березня 2021 року в розмірі 18 859грн 52коп.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла до 1 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження наявності такої заборгованості не надано до суду жодного доказу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає обставинам справи, наданим позивачем доказам та не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України, «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 1частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року, та частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511) було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблений для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку. Договір був складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, та є договором приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріали справи не містять інформації, що послуги з теплопостачання (централізоване опалення та гаряче водопостачання) відповідачу до 1 травня 2018 року надавалися не ПАТ «Київенерго», а іншою організацією.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 укладеного з ПАТ «Київенерго» набув право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, позивач набув право вимоги до відповідача по сплаті заборгованості за

послугу з ЦО у сумі 2 422грн 84коп. (с.с.8).

Згідно додатку № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня

2018 року позивач набув право вимоги до відповідача по сплаті заборгованості за послугу з

ПГВ у сумі 23 918,39коп.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості.

Разом з цим, відповідач, будучи повідомленим про судовий розгляд у порядку, визначеному ЦПК України, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких документів у підтвердження оплати отриманих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення квартири та гарячого водопостачання не надав.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем надані суду документи, які підтверджують набуття права вимоги до відповідача на загальну суму 26 341грн 23коп., які не були спростовані відповідачем, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції не було надано оцінки доказам, які були надані позивачем у підтвердження своїх позовних вимог.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не мав правових підстав розглядати даний спір у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 58 954грн 90коп., отже, дана справа є малозначною.

Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 17 травня 2021 року суд ухвалив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали була отримана позивачем 4 червня 2021 року (с.с.47).

Проте, позивачем не було подано до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

За таких обставин, суд першої інстанції не порушив норми процесуального права, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача

заборгованості за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення в повному обсязі позовних вимог та апеляційної скарги, оплату судового збору у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 405грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 5 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40538421, яке знаходиться у м. Київ, площа Івана Франка, 5, заборгованість за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 2 422грн 84коп., заборгованість за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 918грн 39коп. та судові витрати у сумі 3 405грн., а всього 29 746грн 23коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк