Номер провадження: 22-ц/813/362/21
Номер справи місцевого суду: 1527/2-1777/11
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

від позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явились,

від відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеської міської ради не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не з`явились,

переглянувши справу №1527/2-1777/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської області про визнання дій неправомірними, знесення самочинно реконструйованого житлового будинку та приведення будинку і будівель до попереднього стану, встановлення порядку користування земельною ділянкою та житловим будинком, знесення самочинно зведеного житлового будинку та приведення житлового будинку до попереднього стану, відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2018 року у складі судді Бузовського В.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , звернувшись 6 січня 2011 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що з 1997 року вона ОСОБА_2 є власником 1/3 ідеальної частки, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є власниками 2/3 ідеальних часток будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Ленінської районної ради м. Одеси від 16 червня 1967 року №427-б за вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 523 кв.м. Належні кожному співвласнику частки в будинку в натурі не виділялись, домовленість про спільне користування житловим будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, відсутня, розпорядитися власністю не може, відносини між співвласниками неприязні, відповідачі без її згоди проводять будівництво на земельній ділянці, порядок користування якою не встановлений. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просила:

встановити між нею ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток 1/3 та 2/3 у праві власності на житловий будинок;

встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток у власності на будинок, виходячи з найзручнішого забезпечення сторонами можливості обслуговування своїх частин будинку;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.3-4).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 січня 2011 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.20).

20 серпня 2014 року позивач ОСОБА_2 , подавши заяву про збільшення вимог, просила:

визнати неправомірними дії ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щодо самовільної реконструкції житлового будинку літ. «А», знесення приміщень літ. «а», «а-2» - тамбур, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - літня кухня, літ. «Г» - сарай;

зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за свій рахунок знести здійснену самочинну реконструкцію у житловому будинку літ. «А», розташованому по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 516 кв.м;

зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за свій рахунок привести до попереднього стану житловий будинок літ. «А», розташований по АДРЕСА_1 , згідно з технічною документацією на цей житловий будинок від 9 червня 2011 року;

зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за свій рахунок привести до попереднього стану гараж літ. «Б», літню кухню літ. «В», сарай літ. «Г», розташований по АДРЕСА_1 , згідно з технічною документацією на житловий будинок від 29 грудня 2005 року;

зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за свій рахунок знести самовільно зведений житловий будинок літ. «Ж», розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 516 кв.м;

зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за свій рахунок привести до попереднього стану житловий будинок літ. «Ж», розташований по АДРЕСА_1 , згідно з технічною документацією на житловий будинок від 29 грудня 2005 року;

стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

стягнути судові витрати (т.1 а.с.213-214).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 позов не визнали, звернувшись 24 вересня 2014 року до суду із зустрічним позовом та зазначивши, що ОСОБА_2 набула 1/3 частку домоволодіння в порядку спадкування проте в будинку ніколи не проживала і потреби в частці спільного майна не мала, просили:

припинити право ОСОБА_2 на 1/3 частку у спільному домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1 ;

стягнути з них ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 частки у спільному домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку, тобто по 1/6 частці за кожним у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.225-227).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т.2 а.с.229).

Позивач ОСОБА_2 вимоги зустрічного позову не визнала, зазначивши, що є співвласником 1/3 частки нерухомого майна, набутого в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкодавцем на земельній ділянці було самочинно збудовано літ. «а1» - прибудову, «а2» - тамбур, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - літню кухню, літ. «Г» - сарай, на які свідоцтво про право власності не видавалось. Оскільки дані прибудови та будівлі були збудовані до 1992 року, то такі не є самочинним будівництвом, а отже вона як спадкоємець мала право ввести такі в експлуатацію як закінчені будівництвом об`єкти, проте відповідачі ці об`єкти знесли без погодження з нею, чим позбавили її права власності на 1/3 частку спадкового майна у тому вигляді, в якому вона його прийняла як спадкове майно. З моменту отримання свідоцтва про право на спадщину вона не могла проживати у спадковому будинку, користуватися власністю та частиною земельної ділянки, так як інші співвласники, зловживаючи правами, знищили майно, що їй належало.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано дії ОСОБА_1 щодо знесення самочинно збудованих споруд літ. «а», літ. «а-2», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г» неправомірними; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 51,00 грн.; в решті вимог ОСОБА_2 відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено (т.2 а.с.116-118).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні частини вимог первісного позову та в частині часткового відшкодування моральної шкоди і ухвалити нове рішення про задоволення вимог первісного позову, в яких відмовлено, та відшкодування шкоди в заявленому розмірі (т.2 а.с.127-141).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є спадкоємцями по 1/3 частці спадкового майна після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкодавцем на земельній ділянці було збудовано самочинно прибудови та будівлі. Відповідачі знесли самочинні прибудови та будівлі, унеможлививши введення таких в експлуатацію та позбавивши її права власності на 1/3 частку спадкового майна у тому вигляді, в якому вона його прийняла. На ділянці спільного користування відповідачі без її згоди звели новий житловий будинок літ. «Ж», чим порушили її право на користування земельною ділянкою у відповідній частці. Суд порушив права третіх осіб, не отримав від них міркувань щодо позову чи можливого пред`явлення самостійних вимоги щодо предмета спору, передчасно закрив підготовче засідання. В описовій частині рішення відсутнє зазначення про заявлені заяви, клопотання, вчинення процесуальних дій. У поновленні процесуального строку на витребування доказів відмовлено незаконно. Суд неправильно встановив фактичні обставини справи, зокрема, щодо того коли і які прибудови та будівлі були збудовані, не врахував преюдиційний характер фактів, встановлених у раніше винесених рішеннях, та дійшов хибного висновку про не недоведеність порушення права. Суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки тому, що відповідачі своїми незаконними діями позбавили її права на проведення державної реєстрації прав на те майно, на яке не видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що є порушенням її права власності. Обраний нею у цій справі спосіб захисту призводить до відновлення її порушеного права, тому висновок суду про невірно обраний спосіб захисту не відповідає змісту статті 16 ЦК України. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не врахував тривалість часу завдання моральної шкоди, умисність дій відповідачів по знищенню майна; відшкодування моральної шкоди є розумним у розмірі 5000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна 28 липня 1997 року, вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна через рік після неї, а саме 28 травня 1998 року. З того часу пройшло кілька десятків років. ОСОБА_2 ніколи не проживала у спадковому будинку, навіть ніколи не була в ньому. Після смерті ОСОБА_2 , який був батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_1 , позивач відмовилась вселятися в будинок та від грошової компенсації за свою частку, тривалий час не цікавилась технічним станом нерухомого майна, не витрачала кошти на його утримання, ремонт, незважаючи на те, що будинок побудований у 1959 році. Вони відповідачі постійно проживають в будинку, несуть всі витрати на його утримання та збереження, за власні кошти провели комунікації, укріпили дах, замінили вікна, двері, газифікували тощо. Після проведення ремонтних робіт ОСОБА_2 у 2005 році звернулась до суду про поділ домоволодіння, проте отримала судове рішення про відмову в позові. З тих пір на протязі 20 років за позовами ОСОБА_2 вони знаходяться у різних судових спорах. Дана справа в суді з 2011 року без вирішення, посилання ОСОБА_2 на порушення права на правову допомогу безпідставні, оскільки на протязі всього часу вона мала та має адвокатів, які надавали їй правову допомогу, брали участь у судових засіданнях, подавали в інтересах позивача заяви, клопотання скарги тощо, неодноразово судові засідання відкладались за клопотанням позивача. Спадщина відкрилась у 1996 році, на час відкриття спадщини вона складалася з одного кам`яного житлового будинку житловою площею 29,3 кв.м та надвірних споруд: огорожі №1-3, І- мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 516 кв.м. Всі інші самочинно зведені прибудови та будівлі літ. «а1», «а2», Б, В. Г до спадщини не входили та, відповідно, не розподілялись як спадкове майно. Позивач навмисно затягує розгляд справи, вимагає 1/3 частку не того, що отримала у спадщину, а того, що є на даний час. Самочинні прибудови з часом були зруйновані, такі ніколи не входили до складу спадщини, тому безпідставно у теперішній час ставити питання щодо самочинних прибудов та будівель. Старий будинок літ. «А» відповідачі не зносили, хоча мали на це дозвіл. Реконструкція старого будинку літ. «А» пов`язана з необхідністю ремонту житлового будинку та зносу старих самочинних прибудов, що прийшли в аварійний стан. Допущена судом описка щодо зазначення «знесення», а не «реконструкція» може бути виправлена, однак це не вказує на неправильність рішення. Щодо нового будинку літ. «Ж», то позивач не надала доказів того, яким чином та у який спосіб новозбудований будинок «Ж» порушує її права. Дійсно, судовим рішенням від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_2 була вселена в будинок, виконавець виконав судове рішення, склав відповідний акт про вселення та пішов, слідом за ним пішла і ОСОБА_2 та більше до будинку не приходила, ніяких перешкод у користуванні житлом їй не чинилось (т.2 а.с.171-174).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 28 липня 1997 року у Спадковій справі №411/1996 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №13-2225, ОСОБА_2 як дочка померлого успадкувала 1/3 частку спадкового майна, яке складалося з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходився в АДРЕСА_1 , та складався з одного кам`яного житлового будинку житловою площею 29,3 кв.м та надвірних споруд: №1-3 огорожа, І мощення, розташовувався на земельній ділянці площею 516 кв.м.

Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 19 листопада 1969 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-3969, зареєстрованого в Одеському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в книгу №16 на сторінці №60 за №749. Житловий будинок був успадкований ОСОБА_5 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_6 , прийнятий ним у спадщину, але спадкові права не були оформлені (т.1 а.с.12).

Право власності ОСОБА_2 на отриману на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 1997 року 1/3 частку спадкового майна було зареєстровано 26 серпня 1997 року бюро технічної інвентаризації згідно діючого на той час законодавства.

У Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 28 липня 1997 року у Спадковій справі №411/1996, зазначено, що на самовільно зведені «а1» - прибудову, «а2» - тамбур, «Б» - гараж, «В» - літню кухню, «Г» - сарай свідоцтво про право на спадкове майно не видавалось.

Отже, отриманим ОСОБА_2 у спадщину нерухомим майном є 1/3 частка у житловому будинку житловою площею 29,3 кв.м з надвірними спорудами №1-3 огорожа, І мощення, самочинно зведені на земельній ділянці площею 516 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 прибудови та будівлі до складу спадщини померлого ОСОБА_5 не входили.

Згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 28 травня 1998 року у Спадковій справі №411/1996 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №8-2105, ОСОБА_1 як дружина та ОСОБА_3 як неповнолітня дочка померлого успадкувала 2/3 частки спадкового майна, яке складалося з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходився в АДРЕСА_1 , та складався з одного кам`яного житлового будинку житловою площею 29,3 кв.м та надвірних споруд: №1-3 огорожа, І мощення, розташовувався на земельній ділянці площею 516 кв.м.

Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 19 листопада 1969 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-3969, зареєстрованого в Одеському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в книгу №16 на сторінці №60 за №749. Житловий будинок був успадкований ОСОБА_5 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_6 , прийняти й ним у спадщину, але спадкові права не були оформлені (т.1 а.с.121).

У Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 28 травня 1998 року у Спадковій справі №411/1996, зазначено, що на самовільно зведені «а1» - прибудову, «а2» - тамбур, «Б» - гараж, «В» - літню кухню, «Г» - сарай свідоцтво про право на спадкове майно не видавалось.

Отже, отриманим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спадщину нерухомим майном є 2/3 частки у житловому будинку житловою площею 29,3 кв.м з надвірними спорудами №1-3 огорожа, І мощення, самочинно зведені на земельній ділянці площею 516 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 прибудови та будівлі до складу спадщини померлого ОСОБА_5 не входили.

Після отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 листопада 1997 року у Спадковій справі №411/1996, ОСОБА_2 як співвласник 1/3 частки нерухомого майна, розташованого за адерсою: АДРЕСА_1 , не зверталася в установленому законом порядку до уповноважених органів держави та місцевого самоврядування для прийняття в експлуатацію самочинних прибудов до житлового будинку і будівель на земельній ділянці та, відповідно, для отримання нових правовстановлюючих документів на нерухоме майно (його частку) іншої площі та складових взамін свідоцтва про право на спадщину за законом.

Самочинно зведені на земельній ділянці площею 516 кв.м, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , прибудови та будівлі в експлуатацію ніким не вводились.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 7 травня 2007 року в справі №2-253/07, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 12 березня 2008 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права спільної часткової власності на самовільні прибудови та будівлі в домоволодінні по АДРЕСА_1 , встановлення порядку користування спірним домоволодінням з урахуванням самочинних прибудов та перебудов (т.1 а.с.30-32, 33-34).

14 липня 2010 року за №440 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області Сичовій А.Л., ОСОБА_3 надано Дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до проектної документації, розробленої ПП «А-2» ліцензія АВ №358498. Дозвіл було надано на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку, гаражу із зносом старого будинку по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.79).

26 серпня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області затверджено за №ОД 7 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , а саме житлового будинку літ. «Ж» загальною площею 135,50 кв.м житловою площею 18,80 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.80-83).

Станом на час ухвалення рішення у даній справі на земельній ділянці площею 516 кв.м, що не приватизована та перебуває у безстроковому користуванні на підставі Договору від 23 серпня 1955 року, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ «А», житлового будинку літ. «Ж», №1,2 огорожі, І мостіння.

Зазначені у Свідоцтвах про право на спадщину за законом, виданих 28 липня 1997 року та 28 травня 1998 року у Спадковій справі №411/1996, самовільно зведені «а1» - прибудову, «а2» - тамбур, «Б» - гараж, «В» - літню кухню, «Г» - сарай знесені, самовільно зведена прибудова «а1» до житлового будинку літ. «А» реконструйована. Тобто, самочинні на час оформлення спадкових прав після смерті у 1996 році ОСОБА_5 будівлі та прибудови наразі чи не існують взагалі в силу знесення, чи існують у змінено вигляді в силу реконструкції.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, дав оцінку зібраним у справі доказам та судовим рішенням, ухваленим раніше у спорах між тими ж сторонами щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про знесення самочинно реконструйованого житлового будинку та приведення житлового будинку і будівель до попереднього стану, знесення самочинно зведеного житлового будинку та приведення житлового будинку до попереднього стану. Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині. Можливі описки у рішенні суду щодо відображення тієї чи іншої інформації, що міститься в наявних в справі документах, підлягають виправлення в порядку статті 269 ЦПК України та на висновок суду про відмову в цій частині вимог не впливають.

Здійснюване ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на земельній ділянці будівництво житлового будинку літ. «Ж» має проектно-дозвільну документацію і уповноваженими на то державними органами та органами місцевого самоврядування не розглядається як самочинне.

Суд першої інстанції проаналізовав положення статей 357, 358 ЦК України у сенсі спору, що виник, та дійшов правильного висновку про те, що дії відповідачів щодо прибудови до житлового будинку літ. «А» не вплинули на розмір отриманої позивачем у спадщину частки нерухомого майна.

Суд встановив, що відновлення попереднього становища, яке існувало станом на час прийняття спадщини, є неможливим, а вимоги про відшкодування збитків позивачем не заявлено.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щодо знесення самочинних будівель і споруд не оскаржено, тому законність даної частини вимог не перевіряється. Що ж до моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, то її розмір визначено з дотриманням положень частини 3 статті 23 ЦК України, підстав для зміни рішення в цій частині вимог не вбачається.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не оскаржено, тому в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції при даному апеляційному перегляді справи рішення суду в частині зустрічного позову також не перевіряється.

Посилання ОСОБА_2 на порушення норм процесуального права не приймаються як підстава для скасування рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в яких відмовлено.

Справа в провадженні суду першої інстанції з 2011 року, учасники справи мали процесуальний час довести ті обставини, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, не були обмежені в отриманні правничої допомоги.

Треті особи судове рішення не оскаржили, посилання на порушення судом першої інстанції прав третіх осіб безпідставне.

Справа в провадженні суду першої інстанції з січня 2011 року, в суді апеляційної інстанції з лютого 2019 року, призначалась в судові засідання на 20 червня 2019 року, 26 вересня 2019 року, 12 грудня 2019 року, 19 березня 2020 року, 22 жовтня 2020 року, 17 грудня 2020 року, 17 червня 2021 року, 24 червня 2021 року, 30 вересня 2021 року, 25 листопада 2021 року, 10 грудня 2021 року. Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. За час перебування справи в суді апеляційної інстанції обставини не змінилися, нових доказів не надано, кожен із сторін продовжував підтримувати власну позицію; клопотання про відкладення розгляду справи не обумовлені необхідністю встановлення тих чи інших обставин, відмінних від тих, що встановлювались судом першої інстанції, чи подання доказів тощо. За таких обставин, суд закінчує розгляд справи за фактичної явки сторін на підставі зібраних у справі доказів.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської області про знесення самочинно реконструйованого житлового будинку та приведення житлового будинку і будівель до попереднього стану, знесення самочинно зведеного житлового будинку та приведення житлового будинку до попереднього стану, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова