Провадження № 22-ц/812/765/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/5447/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 16 лютого 2021 року суддею Рум`янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 18 лютого 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 9 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з заявою щодо отримання кредитних послуг, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підтвердивши своїм підписом, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 31 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 13712,48 грн., в тому числі 9 821,58 грн. за тілом кредиту, 3 890,90 грн. за процентами, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 участі в судових засіданнях не приймав, своєї позиції щодо позову суду не повідомив. Судові повідомлення, направлені на ім`я відповідача судом першої та апеляційної інстанції повернуті з відміткою про відсутність адресата за місцем реєстрації.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 9821,58 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1505,55 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні процентів та задовольнити вимоги в повному обсязі. Апелянт посилався на помилковість висновку суду про неузгодженість між сторонами умов кредитування, зокрема щодо сплати процентів, в тому числі, залишення без оцінки факту підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту, який містить всі умови надання та повернення кредитних коштів.

Правом відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування, а саме розмір процентів та обсяг відповідальності за порушення зобов`язань. При цьому надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов, а наданий суду цей відомчий документ, який неодноразово змінювався, не є достатньою підставою вважати саме ці умови узгодженими сторонами з дотриманням письмової форми угоди. За цих обставин поверненню підлягають тільки отримані відповідачкою кредитні кошти, розмір яких за розрахунком банку складає 9821,58 грн.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, обґрунтовуючи свою позицію за даним спором, суд першої інстанції послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Але за обставинами спору, який розглядав Верховний Суд, при відсутності письмових доказів ознайомлення позичальника з Тарифами банку та Умовами та Правилами надання банківських послуг, останній заперечував, що саме такі умови були узгоджені сторонами при укладенні договору. На відсутності, насамперед, таких доказів і ґрунтувалась позиція Верховного Суду про недостатність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами.

Проте матеріали даної справи, яка розглядається, свідчать про те, що ОСОБА_1 будь-яких заперечень, в тому числі і щодо узгодженості розміру процентів, суду не надавав.

Крім того, суд не дав оцінку наданій банком довідці інформації про умови кредитування, яка містить, поряд з іншими умовами, розмір процентної ставки та підписана особисто ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо досягнення між ним та банком умов кредитування (сплату процентів), а також інформації щодо умов кредитування, підписаної ОСОБА_1 власноручно, суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав вважати ці умови не узгодженими.

Отже, посилання апелянта на наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 процентів, передбачених узгодженими умовами кредитування, є слушними.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами статті 1048 ЦК (параграф 1 цієї глави) розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 9 жовтня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Умови, а.с. 10). В заяві, поряд з іншим, також зазначено, що позичальник згоден з тим, що його заява разом з пам`яткою клієнта і тарифами банку складають договір банківського обслуговування про надання банківських послуг (далі Договір).

Кредитний ліміт відповідно до Умов неодноразово змінювався (а.с.8).

Останні кредитні картки ОСОБА_1 отримав у вересні 2018 року та січні 2019 року зі строком дії відповідно червень та грудень 2022 року (а.с.9).

Окрім Договору, 4 вересня 2018 року ОСОБА_1 особисто підписав документ інформацію про умови кредитування, який за визначенням позивача є паспортом споживчого кредиту (а.с.11-12).

Цей документ містить умови щодо сплати процентів та розмір процентної ставки 42%, яка відповідає Тарифам обслуговування кредитних карт «Універсальна», які діють у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.11-12, 13).

Отже, підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та Інформацію (паспорт споживчого кредиту), ОСОБА_1 відповідно до статті 627 ЦК добровільно погодився на такі умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає встановленим обов`язок ОСОБА_1 сплатити не тільки отримані та неповернуті кредитні кошти (тіло кредиту), але і проценти, нараховані позичальнику відповідно до узгоджених сторонами умов.

Для визначення заборгованості за процентами апеляційним судом досліджені витяг з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с.53-55) та наданий банком розрахунок заборгованості (а.с.6-7).

Аналіз цих документів свідчить про те, що протягом періоду кредитування ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами та здійснював платежі та погашення кредиту.

Останні витрати здійснені у листопаді 2019 року (804,26 грн.) як платіж за договором. Останнє погашення - у серпні 2019 року в розмірі 1150 грн.

Проценти нараховувались ОСОБА_1 за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 % на місяць, а з липня 2019 року періодично застосувався коефіцієнт «2» (а.с.6,7).

Проте наданий банком розрахунок не містить обґрунтування порядку нарахування процентів з застосуванням такого коефіцієнту. Відсутні обґрунтування таких умов і у позовній заяві.

Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», які діють у АТ КБ «ПриватБанк» також не містять такої процентної ставки та умов її застосування.

Пункт 6 Інформації (а.с.12), в якому зазначена процентная ставка 84% не містить жодних конкретних умов її застосування та порядку розрахунку.

Тому апеляційний суд не може вважати обґрунтованим та доведеним належними та достатніми доказами право банку на отримання 3 890,90 грн. заборгованості за процентами.

За розрахунком заборгованості за процентами, здійсненим з застосуванням програми АТ КБ «ПриватБанку», та умов, дійсно узгоджених сторонами при укладенні Договору, заборгованість ОСОБА_1 за процентами за період з 4 вересня 2018 року станом на 31 серпня 2020 року складає 2587,89 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , поряд із заборгованістю за тілом кредиту в розмірі 9821,58 грн., має невиконані зобов`язання станом на 31 серпня 2020 року зі сплати 2587,89 грн. процентів, які підлягають стягненню відповідно до статей 1048,1054 ЦК.

Судове рішення в частині стягнення 9821,58 грн. тіла кредиту сторони не оскаржували, а тому обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційний суд не оцінює.

Загальний розмір кредитного боргу відповідача станом на 31 серпня 2020 року складає 12409,47 грн., в тому числі 9 821,58 грн. за тілом кредиту та 2587,89 грн. за процентами

Оскільки суд першої інстанції, не врахувавши всіх обставин справи, дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, судове рішення підлягає зміні.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК підлягає зміні і розмір судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви (2102 грн.), які має відшкодувати ОСОБА_1 пропорційно задоволеному позову.

За таким же правилом (пропорційно задоволеним вимогам за апеляційною скаргою) визначається і розмір судових витрат, понесених банком при поданні апеляційної скарги (3153 грн.), які мають бути відшкодовані відповідачем.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2021 року змінити, збільшивши стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 9 821,58 грн. до 12 409,47 грн. та судових витрат з 1505,55 грн. до 1902,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2853,15 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В. Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 8 квітня 2021 року