Справа № 749/84/21
Номер провадження 2/749/83/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. м.Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шаповал З.О.,

за участі секретаря Мирошниченко А.М.

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу №749/84/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА", про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: 5667, 84 грн. - заподіяні збитки, 1200,00 грн. - витрати за проведення експертизи, 908,00 грн. витрати пов`язані з оплатою судового збору та 2000,00 грн. - витрати за професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19.09.2020 року о 17 годині 00 хвилин на трасі Славутич -Чернігів (15 кілометр), сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (відповідача) та автомобіля Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (позивача). Винним у ДТП є Відповідач, який повністю визнав свою провину. Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця №238 від 10.11.2020 року вартість відновлення автомобіля Hyundai ix35, станом на дату оцінки 19.09.2020 року становить 13942,08 грн. ПАТ НАСК «Оранта» позивачу було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 9448,92 грн. Проте відповідно до Рахунку-Фактури №СN-00С3375 від 28.10.2020 року, видаткової накладної, акту виконаних робіт та квитанцій, витрати на відновлення автомобіля позивача становлять 15116,76 грн. Таким чином позивач посилаючись на положення ст.. 22, 1166,1167, 1187, 1188, 1192, 1194, 1192 ЦК України та положення ст.. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанови пленуму ВС України від 27.03.1992 року № 6 та від 01.03.2013 року №4, просить стягнути з відповідача різницю в сумі 5667,84 грн. При цьому позивач наголошує на тому, що відповідач будучи власником джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати позивачу витрати на повний ремонт автомобіля.

Ухвалою судді від 23.02.2021 року відкрито провадження у зазначеній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач відсутній, до суду надав заяву про проведення судового засідання у його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві. Додатково наголосив на тому, що сума в розмірі 15116,76 грн. є завищеною, оскільки позивачу була надана знижна в сумі 1399,70 грн.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За мотивами відзиву, відповідач позов не визнає, оскільки вважає, що він не є належним відповідачем у даній справі так як його цивільна відповідальність застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», а тому саме страхова компанія повинна відповідати за даним позовом. Ліміт відповідальності страховика ПАТ «НАСК «Оранта» згідно поліса № АО/6907350 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.02.2020 року становить 50 000,00 грн, а тому покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (винного в ДТП), який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, на думку відповідача суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

З відповіді на відзив позивача вбачається, що позивач не погоджується з доводами відзиву посилаючись на постанову ВС України від 02.12.2015 року №6-691цс15.

Суд вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку.

19.02.2020 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6907350 - автомобіля ЗАЗ Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.72)

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

19.09.2020 року о 17 годині 00 хвилин на трасі Славутич -Чернігів (15 кілометр), сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (відповідача) та автомобіля Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (позивача). Винним у ДТП є Відповідач, який повністю визнав свою провину, що не заперечується сторонами (а.с.13,14).

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що кореспондується з абзацом 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 року № 698 із змінами внесеними згідно з Розпорядженя Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3471 від 29.12.2015 року, затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: з 01 лютого 2016 року становить 50 000 гривень потерпілому.

Отже, при оформленні так званого Європротоколу, чим сторони і скористались, страхове відшкодування є лімітованим і наразі такий ліміт відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг складає 50 000,00 грн.

19.09.2020 року сторони звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування (а.с.28).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

02.10.2020 року було проведено технічний огляд колісного транспортного засобу за результатами якого складено акт №238 (а.с.20).

Згідно висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_3 від 10.11.2020 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 19.02.2020 року з- урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки - 1902.2020 року складає 13942,08 грн, а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників складає 8729,28 грн., а вартість матеріального збитку власника автомобіля становить 8729,28 грн.

10.11.2020 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 було складено ремонтну калькуляцію ремонтних робіт автомобіля Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , і виставлено квитанцію на оплату №80 від 10.11.2020 року (а.с.21-26).

На підставі договору страхування № АО/6907350 від 19.02.2020 року позивачу було перераховано 7038,77 грн, та 2410,15 грн, що в сумі становить 9448,92 грн (а.с.34,35).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Суд наголошує на тому, що відсутності правової підстави для стягнення суми страхової виплати з особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки таке право виникає тільки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), або у разі не виникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування (стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу) .

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик потерпілого, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика (завдавала шкоди), в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Виходячи з приписів ст.4 ЦПК України, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № справа № 2-797/2008.

Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем притягнуто як відповідача завдавача шкоди, тоді як обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, тобто ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА", що відповідає меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та узгоджується з висновком сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Стороною позивача у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявлялось.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА", про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слід відмовити.

Щодо посилання позивача на висновок ВС України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, суд зауважує, що модель автомобіля позивача у вказаній справі була знята з виробництва у 2009 році, а тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Проте ОСОБА_1 є власником автомобіля Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який не знятий з виробництва.

Оскільки суд відмовляє в позові судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА", про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду або через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення складений 07.04.2021 року.

Суддя З.О.Шаповал