Постанова

Іменем України

07 квітня 2021 року

місто Київ

справа № 522/9265/18

провадження № 61-8683св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року у складі судді Чернявської Л. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А. Сегеди С. М., Цюри Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (регіональна філія «Одеська залізниця») (далі - ПАТ «УЗ», роботодавець), в якому просив скасувати наказ відповідача від 22 травня 2018 року № 321/ОС; поновити його на роботі начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеській загін воєнізованої охорони» ПАТ «УЗ», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 травня 2018 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 15 025, 24 грн.

Позивач обґрунтовував позов тим, що він працював на посаді начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеській загін воєнізованої охорони» ПАТ «УЗ» з 17 жовтня 2016 року. Наказом відповідача від 22 травня 2018 року № 321/ос звільнений на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці. У наведеному наказі зазначено, що ОСОБА_1 начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеській загін воєнізованої охорони» ПАТ «УЗ» звільнено за систематичне невиконання посадових обов`язків без поважних причин, обумовлених трудовим договором. Позивач стверджує, що це не відповідає дійсності, оскільки при прийомі на роботу трудовий договір як в письмовій, так і в усній формі не укладав. Також звільнення з посади здійснено без погодження профспілкової організації. Позивач зазначає, що з 23 травня 2018 року він не працював. Його середня заробітна плата за останні 6 місяців роботи склала 15 025, 24 грн, тому він просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу саме у цій сумі.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у позові, керувався тим, що відповідно до встановлених обставин за неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 має чотири дисциплінарних стягнення у вигляді доган. Зазначені догани ним не оскаржені та не скасовані. Суд визнав доведеним, що з ОСОБА_1 17 жовтня 2016 року укладено трудовий договір керівництвом ПАТ «УЗ», на підтвердження чого видано відповідний наказ від 17 жовтня 2016 року № 768/ОС, а тому дійшов висновку, що посилання позивача на факт неукладення трудового договору як на підставу визнання звільнення неправомірним, є необґрунтованим.

Суд зробив висновок, що під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 відповідач не був обтяжений обов`язком погоджувати це звільнення з первинною профспілковою організацією виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони», а тому посилання позивача на відсутність такого погодження як на підставу визнання звільнення неправомірним, є необґрунтованим. Під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 керівництвом регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «УЗ» зазначені у наказі про звільнення порушення положень посадової інструкції ОСОБА_1 відповідають дійсності, а тому посилання позивача на їх невідповідність дійсності є необґрунтованими. З урахуванням наведених встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у травні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що на момент розгляду справи у представника відповідача були відсутні повноваження на представництво у суді в зв`язку з закінченням строку довіреності, яка діяла до 31 жовтня 2018 року. Зазначив, що суди безпідставно не взяли до уваги відсутність укладення між сторонами трудового договору. Суди порушили вимоги статті 43 КЗпП України, яка передбачає згоду виборного органу первинної профспілкової організації на його звільнення. Також посилається на відсутність доказів систематичного невиконання трудових обов`язків та відсутність факту розкрадання номенклатурного вантажу 24 листопада 2017 року. Судами не враховано, що частину наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності він оскаржив у судовому порядку. Інші накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності видано з пропуском місячного строку, письмові пояснення у нього не отримувалися, не встановлена його вина, тяжкість проступку, шкода та обставини скоєння порушення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві ПАТ «УЗ» просило касаційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її необґрунтованість.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2019 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи в межах доводів касаційної скарги, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом по особовому складу від 17 жовтня 2016 року № 768/ОС начальника регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Одеського загону воєнізованої охорони ПАТ «УЗ» з 18 жовтня 2016 року, з яким ОСОБА_1 ознайомлений 17 жовтня 2016 року, про що особисто розписався.

Підставою видання наказу зазначено заяву ОСОБА_1 та подання начальника служби воєнізованої охорони від 04 жовтня 2016 року

№ НО-09/2244.

Матеріали справи містять посадову інструкцію начальника Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «УЗ» Солопа І. М., яка затверджена 03 листопада 2017 року першим заступником директора регіональної філії - заступником начальника цивільного захисту ОСОБА_2 (далі - Інструкція), з якою ОСОБА_1 ознайомлений 13 листопада 2017 року, про що особисто розписався.

За таких обставин суд визнав доведеним той факт, що із ОСОБА_1 17 жовтня 2016 року укладено трудовий договір, на підтвердження чого видано відповідний наказ від 17 жовтня 2016 року № 768/ОС.

Встановлено, що посадовою інструкцією начальника Одеського загону воєнізованої охорони ПАТ «УЗ», яка затверджена 03 листопада 2017 року першим заступником директора регіональної філії - заступником начальника цивільного захисту, передбачено такі обов`язки, зокрема: пунктом 2.2 - взяття ОСОБА_1 участі у розробленні дислокації підрозділів загону, здійснення контролю за їх укомплектованістю особовим складом та правильному використанні існуючого контингенту; впровадження нових більш ефективних методів несення служби.

Тобто відповідно до посадових обов`язків ОСОБА_1 зобов`язаний був здійснювати контроль за укомплектованістю Одеського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», вирішувати питання дислокації підрозділів загону, виходячи з наявного існуючого контингенту.

Крім того, неукомплектованість підпорядкованих ОСОБА_1 загонів та нераціональне використовування існуючого контингенту виявлено під час комплексної перевірки службової діяльності виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» з питань забезпечення збереження вантажів, об`єктів, стану збереження матеріальних цінностей підприємств залізниці, пожежної безпеки, охорони праці та службової підготовки особового складу підрозділів, проведеної з 29 травня до 08 червня 2018 року згідно з наказом від 24 травня 2018 року № НО-05/62, довідка про результати якої є в матеріалах справи.

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено здійснення заходів щодо підвищення ефективності роботи загону, економного витрачання коштів, що виділяються на його утримання, розвитку матеріально-технічної бази та соціальної сфери, навчання, фахового добору та закріплення кадрів.

Тобто, відповідно до своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 був зобов`язаний підвищувати ефективність роботи загону в цілому та забезпечувати економне використання коштів, що виділялися на утримання загону.

Пунктом 2. 20 Інструкції передбачено проведення ОСОБА_1 розслідування надзвичайних подій та випадків, пов`язаних з роботою загону.

Однак факт порушень на тяговій підстанції «Куліндорове» стосується не тільки правил носіння форменого одягу та несвоєчасне продовження терміну дії службового посвідчення, які позивач вважає такими, що не відносяться до категорії надзвичайних подій та випадків, а, насамперед, стосується перебування на посту особи (стрільця ОСОБА_3 ) без відповідної зброї, в цивільному одязі, без маршрутного листа та з простроченим посвідченням, що суд розцінює як надзвичайну подію.

Крім того, суди встановили формальний характер проведеного ОСОБА_1 розслідування виявлених порушень на тяговій підстанції «Куліндорове», так як на момент притягнення ОСОБА_3 23 квітня 2018 року до дисциплінарної відповідальності він був 18 квітня 2018 року звільнений за угодою сторін наказом начальника загону ОСОБА_1 .

Встановлено, що за неналежне виконання посадових обов`язків начальник закону ОСОБА_1 має чотири дисциплінарних стягнень у вигляді доган а саме:

1) догана, оголошена наказом регіональної філії «Одеська залізниця» від 09 листопада 2017 року № НОК-38/125, за неналежне виконання посадових обов`язків у частині організації роботи по забезпеченню охорони вантажів та матеріальних цінностей, профілактики правопорушень, спрямованих на запобігання крадіжок вантажів, здійснення контролю за обліком робочого часу та відпочинку, правильністю застосування нормативних документів зі службової діяльності, а також з підстав, зазначених в наказі від 09 листопада 2017 року № НОК-38/125, та згідно з пунктом 1 частини першої статті 147 КЗпП України;

2) догана, оголошена наказами регіональної філії «Одеська залізниця» від 11 листопада 2017 року № НОК-38/139, від 22 листопада 2017 року

№ НОК-38/142, за неналежне виконання посадових обов`язків у частині організації роботи по забезпеченню охорони вантажів на шляху прямування та у парках станцій та своєчасного виконання наказів керівництва служби;

3) догана, оголошена наказом регіональної філії «Одеська залізниця» від 26 березня 2018 року № НОК-38/20, за неналежне виконання посадових обов`язків, визначених пунктами 2.15, 2.16, 2.26.1, 2.26.2, 2.26.7 посадової інструкції, а також з підстав, зазначених в наказі від 09 листопада 2017 року № НОК-38/125, та згідно з пунктом 1 частини першої статті 147 КЗпП України;

4) догана, оголошена наказом регіональної філії «Одеська залізниця» від 30 березня 2018 року № НОК-38/22, за неналежне виконання посадових обов`язків у частині своєчасного та якісного виконання організаційно-розпорядчих службових документів (постанов, наказів, протоколів, актів, листів та інше) керівництва ПАТ «УЗ», філії та служби воєнізованої охорони, а також з підстав, зазначених у наказі від 30 березня 2018 року № НОК-38/22 та згідно з пунктом 1 частини першої статті 147 КЗпП України.

При цьому на оперативній нараді при заступнику директора регіональної філії «Одеська залізниця» з безпеки, протокол якої від 11 травня 2018 року

№ НЗБ-06/24 наявний в матеріалах справи, встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 2. 6 його посадової інструкції, що підтверджено і в поданні в. о. начальника служби воєнізованої охорони ОСОБА_4 на ім`я директора регіональної філії «Одеська залізниця» Єрьоміна В. В. Відповідно до наведених документів позивач не вживав заходів щодо підвищення ефективності роботи загону, економного витрачання коштів, що виділяються на його утримання, розвитку матеріально-технічної бази та соціальної сфери, навчання, фахового добору та закріплення кадрів.

Наказом по особовому складу від 22 травня 2018 року № 321/ОС ОСОБА_1 , начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» ПАТ «УЗ» звільнено 22 травня 2018 року за систематичне невиконання посадових обов`язків без поважних причин, обумовлених трудовим договором за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Підставою наказу визначено протокол оперативної наради від 11 травня 2018 року № НЗБ-06/24, подання в.о. начальника служби воєнізованої охорони від 18 травня 2018 року № НО-08/855, пояснення ОСОБА_1

ОСОБА_1 з цим наказом ознайомився 22 травня 2018 року, про що особисто розписався та зазначив, що з наказом не згодний.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З цієї підстави працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність у сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним. При визначенні систематичності як ознаки порушення враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Оцінивши подані сторонами докази, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що до ОСОБА_1 попередньо були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу ПАТ «УЗ» від 11 грудня 2017 року № НОК-38/139 відмовлено. Судове рішення ОСОБА_1 не оскаржено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу ПАТ «УЗ» від 09 листопада 2017 року № НОК-38/125 відмовлено. Це судове рішення ОСОБА_1 не оскаржено.

Отже, посилання заявника на те, що частина з наказів ним оскаржена до суду, а частина не відповідають вимогам КЗпП України, не спростовують висновків судів про відсутність підстав для задоволення позову, адже на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, а також на момент перегляду справи судом касаційної інстанцій відсутні відомості про те, що раніше застосовані до позивача заходи дисциплінарного стягнення скасовані.

Як встановлено судами, на оперативній нараді заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» з безпеки, за наслідками якої складений протокол від 11 травня 2018 року № НЗБ-06/24, також встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 2. 6 його посадової інструкції, тобто позивач не вживав заходів щодо підвищення ефективності роботи загону, економного витрачання коштів, що виділяються на його утримання, розвитку матеріально-технічної бази та соціальної сфери, навчання, фахового добору та закріплення кадрів, з урахуванням чого Верховний Суд визнає висновки судів про можливість звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам закону.

Верховний Суд не визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги щодо того, що позивача протиправно звільнено без згоди профспілкової організації, оскільки відповідно до частини другої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 обіймав посаду начальника виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Одеський загін воєнізованої охорони» та мав у своєму підпорядкуванні працівників загону, з огляду на що Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що у цьому випадку було можливим розірвання трудового договору із позивачем без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Доводи скарги щодо того, що на момент розгляду справи у представника відповідача були відсутні повноваження на представництво у суді в зв`язку з закінченням строку дії довіреності, яка була чинною до 31 жовтня 2018 року, також не відповідають дійсності, оскільки у матеріалах справи (т. 2, а. с. 26) наявна довіреність відповідача на ОСОБА_5 від 01 листопада 2018 року зі строком дії до 28 серпня 2019 року.

Інші доводи касаційної скарги про відсутність трудового договору між сторонами, недоведення факту порушення трудової дисципліни за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин.

Судами першої та апеляційної інстанцій надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може з тих підстав, що встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів в оскаржуваній частині.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко