Ухвала

05 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 552/1885/20

провадження № 61-5224ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2», Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути із Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» (далі - КП «ЖЕО № 2»), Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі - УЖКГ Виконавчого комітету Полтавської міської ради) солідарно на його користь 87 632,86 грн на відшкодування майнової шкоди та понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05 лютого 2020 року близько 17 год 45 хв за адресою: вул. Пушкіна, 145 у м. Полтава на його автомобіль «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , впало дерево, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Автомобіль потребував проведення ремонту, вартість якого відповідно до звіту про оцінку майна від 14 лютого 2020 року № 94, складає 87 632,86 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 87 632,86 грн на відшкодування майнової шкоди, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 700,00 грн, витрати на проведення оцінки майна у розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні вимог ОСОБА_1 до КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, УЖКГ Виконавчого комітету Полтавської міської ради про відшкодування шкоди відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Виконавчий комітет Полтавської міської ради не забезпечив належним чином організацію роботи з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів, що призвело до пошкодження належного позивачу транспортного засобу внаслідок падіння дерева.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що саме Виконавчий комітет Полтавської міської ради своїми діями чи бездіяльністю призвів до заподіяння йому шкоди, а тому останній не може вважатися заподіювачем шкоди та особою, яка має відшкодовувати у порядку статті 1166 ЦК України понесені ОСОБА_1 збитки.

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2020 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, суди попередніх інстанцій визнали цю справу малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 87 632,86 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ця справа є малозначною, а тому за відсутності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення, ухвалені у цій справі, не підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2», Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик