Провадження № 2-р/161/5/21
У Х В А Л А

09 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька заяву Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про роз`яснення рішення в цивільній справі за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності, -

В С Т А Н О В И В:

Заочне рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2020 року в цивільній справі № 161/11918/20 за позовом до про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності заявлені позовні вимоги були задоволеними у повному обсязі: з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради надміру виплачені кошти державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, в розмірі 1978,18 грн., а також позивачу компенсовано за рахунок держави судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 2102 грн.

06.04.2021 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся до суду із заявою про роз`яснення вищезазначеного рішення. В обгрунтування заяви зазначає, що своїм листом ГУ ДКСУ у Волинській області повідомило, що виконання рішень суду про компенсацію судових витрат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» не належить до компетенції органів Казначейства. Крім того, своїм листом ТУ ДСА України в Волинській області зазначило, що в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2020 року у справі № 161/11918/20 відсутнє посилання на постанову Кабінету Міністрів України, на підставі якої необхідно компенсувати судовий збір, не зазначено за чий рахунок та хто повинен здійснювати відповідну компенсацію. Враховуючи наведене, просить суд роз`яснити рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2020 року у справі № 161/11918/20 за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності, в частині компенсації судового збору.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 271 ЦПК України, суд не вбачає необхідності здійснити виклик сторін в судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та заяви, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають виключно рішення суду як судові акти, ухвалені по суті позовних вимог, та, які можуть бути реалізовані, в тому числі шляхом їх виконання.

За змістом зазначеної статті незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Згідно роз`ясненнями п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", відповідно до ст. 221 ЦПК України (ст. 271 ЦПК України наразі) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому у заяві про роз`яснення рішення повинно зазначатися, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

У п. 32 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами, внесеними згідно з Постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року), - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Оскільки ОСОБА_1 в силу п. 9 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору як законний представник (матір`ю) дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій встановлено статус інваліда з дитинства (інвалідність підгрупи А) та з неї не можуть бути стягнуті судові витрати, а судом рішення ухвалено не на її користь, то в мотивувальній частині заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2020 року в цивільній справі № 161/11918/20, з урахуванням ч. 6 ст. 141 ЦПК України чітко зазначено, що судові витрати у виді сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом підлягають компенсації за рахунок держави.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі суд в мотивувальній та резолютивній частині постанови відтворив формулювання використане законодавцем в диспозиції ч. 6 ст. 141 ЦПК України, тобто зазначив, що судові витрати у виді сплаченого судового збору за звернення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності, підлягають компенсації за рахунок держави.

На даний час КМ України не врегульовано порядок компенсації судових витрат (збору) стосовно випадків аналогічних даному спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Виходячи з розуміння понять «компенсація» судового збору і його «повернення» у даному випадку вони за змістом є тотожними, тому при вирішенні заяви слід застосувати положення ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» щодо повернення судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, тому за наслідками розгляду апеляційної скарги він підлягає компенсації (поверненню) стороні, яка його сплатила, з Державного бюджету України.

Разом із тим, питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182.

Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач Департамент соціальної політики Луцької міської ради при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності,сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 740 від 09.12.2019 року на суму 1921 грн. та № 246 від 27.05.2020 року на суму 181 грн.

Враховуючи вищевикладене, заява Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про роз`яснення судового рішення підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 271, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2020 року задовольнити.

Роз`яснити рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2020 року в цивільній справі № 161/11918/20 за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності в частині компенсації Департаменту соціальної політики Луцької міської ради за рахунок держави судового збору в розмірі 2102 грн., сплачених за подання позовної заяви.

Компенсацію судового збору слід розуміти, як повернення з Державного бюджету України Департаменту соціальної політики Луцької міської ради сплаченого судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. за подання позовної заяви про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності, які були сплачені згідно платіжних доручень № 740 від 09.12.2019 року на суму 1921 грн. та № 246 від 27.05.2020 року на суму 181 грн., оригінали яких знаходяться в матеріалах цивільної справи № 161/11918/20.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 09 квітня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська