Справа № 646/726/21
№ провадження 2/646/1034/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Власової Ю.Ю.,

секретар судового засідання - Сердюк В.К.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

04 лютого 2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просить:

- стягнути з відповідача товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» (далі - ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ», страховик) на свою користь 128000,00 грн. страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137;

- стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь майнову шкоду у розмірі 49660,70 грн., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

- стягнути солідарно з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_3 на свою користь вартість проведеного експертного дослідження № 18737 у розмірі 4118,69 грн. та вартість послуг евакуатора у розмірі 1200, 00 грн.

Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат у справі.

Обґрунтовує вимоги позову ОСОБА_1 тим, що 22 жовтня 2020 року о 12 год. 00 хв. в м. Харкові по вул. Основ?янській, 101 водій автомобіля ГАЗ3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив на автомобіль Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у нерухомому стані, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року у справі № 646/6550/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ», що підтверджується полісом № 200971137.

Позивач вказує, що в результаті порушення цивільного права власності на транспортний засіб йому завдано збитків, які полягають у витратах, які він мусить зробити для відновлення аварійно пошкодженого транспортного засобу автомобіля марки Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно до рахунку № від 07 листопада 2020 року ТОВ «АЛЬФА ЦЕНТР ХАРКІВ» вартість ремонтно-відновлювальних робіт з матеріалами для проведення таких робіт становить 177660,70 грн.

З урахуванням тієї обставини, що станом на час розгляду даної справи страхове відшкодування йому взагалі не сплачено, позивач вважає з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» підлягає стягненню на його користь страхове відшкодування у розмірі 128 000 грн., а залишок майнової шкоди, що не покритий сумою страхової виплати у розмірі 49660,79 грн., повинен бути стягнений з ОСОБА_3 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригодипро стягнення страхового відшкодування, - прийнята до розгляду та у справі відкрито провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2021 року задоволено клопотання сторони позивача, у відповідача ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» витребувано належним чином завірену копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137, на підставі якого застраховано цивільну відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ 330214», д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3 , ОСОБА_3 .

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов відповідач ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» вказує, що 09 листопада 2020 року страховиком проведений огляд транспортного засобу повивача, що оформлений протоколом № 22687 огляду колісного транспортного засобу. Виходячи з того, що позивач надав заяву про виплату страхового відшкодування на його реквізити, страховик зменшив суму виплати страхового відшкодування на суму ПДВ, нараховану на вартість запчастин, та на суму франшизи, відтак, ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 66163,56 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що у страховика не виникає обов`язку відшкодовувати вартість проведеного експертного дослідження № 18737, оскільки ним проведено огляд транспортного засобу у строки, визначені спеціальним Законом, що регулює зазначені правовідносини.

У відповіді на відзив позивач вказує, що строк для виплати страхового відшкодування настав ще 26 січня 2021 року, проте виплати так і не проведено. При цьому він неодноразово звертався до страхової компанії з метою отримання інформації про стан розгляду заяви про страхове відшкодування, на які не отримав жодної відповіді до теперішнього часу. Засобами телефонного зв`язку його повідомлено про те, що виплата страхового відшкодування за його заявою чекає погодження фінансового відділу ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ».

Крім того, відповідачем разом із відзивом не надано рішення про виплату страхового відшкодування, а лише долучено копію розрахунку страхового відшкодування, який є не належним та недопустимим доказом у справі, та зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ є протиправним та суперечить нормам чинного законодавства. Також, висновок судового експерта № 18737 від 23 грудня 2020 року складено з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, Закону України «Про судову експертизу», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майнових прав», Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у держаних спеціалізованих експертних установах, комп`ютерної системи для складання ремонтних калькуляцій AUDATEX, типового формуляру AUDATEX по ідентифікації, запчастинам і працезатратам автомобіля, Довідника «Бюлетень авто товарознавця», даних мережі Інтернет. Цей висновок підготовлений для подання до суду або страхової компанії згідно з вимогами діючого законодавства України, експерт попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України, відтак, є належним доказом вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 .

У судове засідання позивач та його представник, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явилися, подали суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Крім того, просять стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу, детальний опис яких буде викладено та надано суду у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У судове засідання відповідач ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином /а.с. 128/, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подав.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 , що викликався судом у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України /а.с. 76, 79, 108, 109, 126, 129/, не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 11 ст. 128, ст.ст. 223, 275 ЦПК України та наявність у справі достатніх даних про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову ОСОБА_1 , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Преамбулою Закону України 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) унормовано, що цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 статті 3 цього Закону визначено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) (ст. 4 Закону № 85/96-ВР).

Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону (ст. 5 Закону № 85/96-ВР).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 цього Закону в Україні, зокрема, здійснюються такі види обов`язкового страхування: < > страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 2 статті 8 Закону № 85/96-ВР визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За визначенням, наведеним у ч.ч. 16-18 ст. 9 Закону № 85/96-ВР страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування (ч. 3 ст. 18 Закону № 85/96-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону страховик, окрім іншого, зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Частиною 1 статті 25 Закону № 85/96-ВР визначено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частинами 1 та 2 статті 26 Закону № 85/96-ВР визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності), що спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України урегульовані нормами Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 1 у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

1.1. страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

1.2. страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом № 85/96-ВР;

1.3. потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;

1.4. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

1.5. наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

1.6. власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;

1.7. забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована;

1.8. страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору;

1.10. Уповноважений орган - Національний банк України;

1.12. дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно п. 2.1. статті 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом № 85/96-ВР, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст. 4 Закону № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Статтею 6 цього Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1. ст. 12 Закону № 1961-IV).

Страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (ст. 11 Закону № 1961-IV).

Порядок здійснення страхового відшкодування на території України унормований положеннями розділу ІІІ цього Закону.

Так, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу < > (ст. 28 Закону № 1961-IV).

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону № 1961-IV).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 Закону № 1961-IV).

Статтею 32 цього Закону унормовано випадки, коли шкода не відшкодовується.

Після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти (ст. 34 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п.п. 35.1., 35.2. статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються відповідні (за переліком) документи.

Пунктами 36.1. - 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

За приписами п. 36.4. статті 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п. 36.5. ст. 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п. 36.7. статті 36 цього Закону рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Судом установлено, що відповідно до технічного паспорту СХС 629024, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 /а.с. 18/.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 524338 від 22 жовтня 2020 року, 22 жовтня 2020 року о 12 год. 00 хв. в м. Харкові по вул. Основ?янській, 101 водій автомобіля ГАЗ3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив на автомобіль Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у нерухомому стані, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення /а.с. 19/.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року у справі № 646/6550/20, що набрала законної сили 21 грудня 2020 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення /а.с. 26/.

Відповідно до полісу № 200971137, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (настання страхового випадку) цивільна відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ», що також підтверджується інформацією з сайту за посиланням https://policy-web.mtsbu.ua/ /а.с. 22, 118, 148/.

Сторонами не оспорюється, а матеріалами справи не спростовується та обставина, що на виконання вимог ст.ст. 33, 35 Закону № 1961-IV 28 жовтня 2020 року позивачем до ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» подано повідомлення про настання страхового випадку разом із заявою про виплату страхового відшкодування та необхідними документами, передбаченими статтею 35 цього Закону /а.с. 23-24, 25/.

Відповідно до рахунку № від 07 листопада 2020 року ТОВ «АЛЬФА ЦЕНТР ХАРКІВ» вартість ремонтно-відновлювальних робіт з матеріалами для проведення таких робіт автомобіля марки Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 177660,70 грн. /а.с. 27-28/.

Відповідно до висновку Національного наукового центру «Інституту судових експертиз» ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 23 грудня 2020 року № 18737, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті ДТП станом на 22 жовтня 2020 року складає 78013,75 грн., вартість ремонту транспортного засобу становить 148095,45 грн. (без урахування ПДВ), з якої: 5898,00 - вартість ремонтно-відновлюваних робіт, визначена за допомогою програмного комплексу AUDATEX; 13014,60 грн. - вартість використаних для ремонту матеріалів, визначена за допомогою програмного комплексу AUDATEX; 129182,85 грн. - вартість замінених при ремонті складників, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначена за допомогою програмного комплексу AUDATEX. Ціна автомобіля на момент ДТП 22 жовтня 2020 року - 340420,00 грн. /а.с. 34-48/.

Вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження Національного наукового центру «Інституту судових експертиз» ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 23 грудня 2020 року № 18737 становить 4118,69 грн. /а.с. 49/.

Вартість витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця здійснення ремонту (вул. Основ`янська, 101 - Салтівське шосе, 41а - вул. Шевченка, 67 у м. Харкові) становить 1200,00 грн. /а.с. 63-64/.

Відповідно до наданого ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» розрахунку, страхове відшкодування, що на думку відповідача підлягає виплаті ОСОБА_1 у зв`язку із настанням страхового випадку, становить 66163,56 грн. /а.с. 116/.

Матеріалами справи посвідчується та обставина, що відповідно до платіжних доручень /а.с. 51, 52 , 54-57, 83, 84/, відновлювальний ремонт транспортного засобу Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , що належний позивачеві ОСОБА_1 , частково здійснений на сертифікованій станції технічного обслуговування автомобілів «Subaru» (м. Харків, Салтівське шосе, 41а на підставі рахунку № від 07 листопада 2020 року ТОВ «АЛЬФА ЦЕНТР ХАРКІВ» та нарядів замовлення № , № , № , № , № /а.с. 53, 58, 59-60, 61, 62/.

Також, судом установлено, що на час розгляду даної справи та вирішення спору по суті, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу, позивачу ОСОБА_1 не відшкодована. Доказів зворотного суду не надано.

Приходячи до висновку про задоволення вимог позивача в частині, якій він просить стягнути з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» суму страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137 у розмірі 128000,00 грн. та з ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 49660,70 грн., суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Поняття шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, визначено статтею 28 Закону № 1961-IV - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

При цьому, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, у відповідача ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» з моменту звернення ОСОБА_1 із заявою про страхове відшкодування виник обов`язок щодо виплати страхової виплати відповідно до умов укладеного договору про страхування цивільної відповідальності транспортного засобу ГАЗ 330214, д.н.з. НОМЕР_1 , та поліса.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Наведене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (№ 14-176цс18) про те, що «….відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІУ у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.».

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 750/15471/15-ц (№14-316цс18), - «…у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.».

Таким чином, суд зазначає, що відповідач ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» зобов`язаний виплатити позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування, з урахуванням фактичного розміру шкоди (177660,70 грн.) та сумою страхового відшкодування, визначеною у договорі про страхування цивільної відповідальності.

Як убачається із страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137 /а.с. 118, 148/ страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн.

Таким чином, суд зазначає, що з відповідача ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 128000,00 грн., а залишок майнової шкоди, що не покритий сумою страхової виплати у розмірі 49660,79 грн., підлягає стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_3 .

При цьому, суд зауважує, що до складу суми страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» у розмірі 128000,00 грн включається шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, що пов`язана з пошкодженням транспортного засобу та шкода, що пов`язана з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1200,00 грн., що відповідає положенням п. 22.1 ст. 22, ст. 28, ст. 29 Закону № 1961-IV.

Крім наведеного, суд звертає увагу на те, що за правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17, - «…визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.».

З урахуванням тієї обставини, що відповідно до рахунку ТОВ «АЛЬФА ЦЕНТР ХАРКІВ» № від 07 листопада 2020 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки Subaru OutBack, д.н.з. НОМЕР_2 , з матеріалами для проведення таких робіт становить 177660,70 грн., означений суб`єкт господарювання є платником ПДВ та відновлювальний ремонт здійснюється цим суб`єктом господарювання відповідно нарядів замовлення № , № , № , № , № , суд вважає помилковими доводи відповідача ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» про необхідність зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ.

Приймаючи дане рішення, суд виходить з диспозитивності та рівності сторін процесу, що сторони користуються рівними правами на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести перед судом ті обставини на які вона покликається. Разом з тим, відповідач вказаних позовних вимог не спростував.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, частиною першою статті 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» на його користь суму страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137 у розмірі 128000,00 грн., що включає шкоду, пов`язану з пошкодженням та евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1200,00 грн., та про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 49660,70 грн.

Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрім іншого, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при пред`явленні позову сплачено судовий збір у розмірі 1817,79 грн., що підтверджується квитанцією № 5459 від 02 лютого 2021 року /а.с. 1/, у якості витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи (висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 18737 від 23 грудня 2020 року) позивачем сплачено 4118,69 грн., що підтверджується актом № 18737 здачі-приймання експертного дослідження від 23 грудня 2020 року /а.с. 49/.

З урахуванням висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» на його користь суми страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137 у розмірі 128000,00 грн. та стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 49660,70 грн., що відповідає загальній ціні позову, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, суд згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України ухвалює рішення про стягнення цих судових витрат у рівних частках з віідповідачів.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 81, 141, 258, 259, 260-261, 264-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» - задовольнити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32404600, юридична адреса: 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок № 4, корпус № 6А, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 суму страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200971137 у розмірі 128000,00 грн. (сто двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , місце перебування: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , майнову шкоду у розмірі 49660,70 грн. (сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят гривень 70 копійок).

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32404600, юридична адреса: 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок № 4, корпус № 6А та ОСОБА_3 , місце перебування: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 в рівних частках судовий збір у розмірі 1817,79 грн. (одна тисяча вісімсот сімнадцять гривень 79 копійок), по 908,89 грн. (дев`ятсот вісім гривень 89 копійок) з кожного, та витрати, пов`язані з розглядом справи (вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 18737 від 23 грудня 2020 року) у розмірі 4118,69 грн. (чотири тисячі сто вісімнадцять гривень 69 копійок), по 2059,34 грн. (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень 34 копійок) з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача - ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ»,місцезнаходження: 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок № 4, корпус № 6А.

Рішення у повному обсязі складено і підписано 12 квітня 2021 року.

Суддя - Ю.Ю. Власова