ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4327/21 Справа № 215/4784/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

06 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Барильської А.П., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

24 лютого 2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року, в якій відповідачем порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що він не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд даної справи, копію оскаржуваного судового рішення не отримував, про його наявність дізнався в лютому 2021 року на стадії його виконання.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2021 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, оскільки визначені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджені матеріалами справи та не є поважними .

01 квітня 2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про усунення недоліків, які були викладені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2021 року, в якій на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року зазначає про те, що відповідач з 05 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року перебував за межами Україні у м. Зелена Гура в Польщі, з 26 листопада 2018 року по 27 грудня 2018 року у Москві та з 30 грудня 2018 року по 05 лютого 2021 року в м. Варшава в Польщі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України 03 жовтня 2017 року, визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцієюЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на момент постановлення судом першої інстанції рішення суду процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України, в редакції від 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, в редакції 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В апеляційній скарзі відповідачем порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд даної справи, копію оскаржуваного судового рішення не отримував, про його наявність дізнався в лютому 2021 року на стадії його виконання.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, а саме з журналу судового засідання від 20 квітня 2016 року, відповідач по справі був присутній в судовому засіданні в день ухвалення судового рішення та при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення, при цьому головуючим по справі роз`яснено відповідачу порядок та строк оскарження рішення суду в апеляційному порядку та роз`яснено порядок та строк ознайомлення з журналом судового засідання та подачі письмових заперечень на нього. В журналі судового засідання зазначено, що відповідачу по справі зрозумілий порядок та строк оскарження рішення суду в апеляційному порядку та зрозумілий порядок та строк ознайомлення з журналом судового засідання та подачі письмових заперечень на нього.

Таким чином, відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, в редакції 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду мала бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

При цьому, відповідно до заяви відповідача на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 надана копія закордонного паспорту, відповідно до якого він з 05 квітня 2016 року по 01 квітня 2018 року перебував за межами України у м. Зелена Гура в Польщі та з 26 листопада 2018 року по 27 грудня 2018 року перебував в Москві. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви відповідача ОСОБА_1 , яка подана ним 03 квітня 2018 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, 12 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваного рішення по цивільній справі № 215/4784/15ц про що власноруч зробив відмітку.

При цьому, відповідачем не подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції і в десятиденний строк з дня отримання копії оскаржуваного рішення, що передбачено статті 294 ЦПК України, в редакції 2004 року, тобто 22 квітня 2018 року.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Отже, відповідачем ОСОБА_1 пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року більше ніж на 5 років з дня складення судового рішення й виняткових обставин для поновлення таких строків не встановлено. А викладені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції вважає не поважними.

Згідно ст. 358 ЦПК України, редакції 2017 року, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що зазначені апелянтом підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду є неповажними, оскільки він був повідомлений, та будь яких обставин непереборної сили що є поважною причиною для пропуску строку для подачі апеляційної скарги не надав, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

У X В А Л И В:

Відмовити відповідачу ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по поданій ним апеляційній скарзі на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: