Апеляційне провадження № 22-ц/8243031/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Київ

Унікальний номер 359/3250/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Вербової І.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Кузнецової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві,в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2020року, ухваленого в приміщенні районного суду під головуванням судді Яковлєвої Л.В.,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2020 року адвокат Клименко К. О., діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги, звернулась до суду з позовом до ДП обслуговування повітряного руху України (далі ДП «Украерорух») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та матеріальної допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, який обґрунтовувала тим, що 04.05.1994 року по 31.03.2020 року ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді провідного інженера міжнародного відділу та мав безперервний трудовий стаж понад 25 років.

Відповідно до п.6.25.2 Колективного договору,укладеного між адміністрацією ДП Украерорух та профспілками,що вступив в дію 01.02.2020 року, передбачено, що у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація відповідача гарантує надання матеріальної допомоги,зокрема, працівникам які пропрацювали повних 5 років в розмірі шести посадових окладів, понад 5 років - по два посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови,як таку що збільшує посадовий оклад,за відповідним наказом за кожний рік. Відповідно до змін та доповнень до Колективного договору, в цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати двадцяти посадових окладів.

За відпрацьовані позивачем безперервно на підприємстві понад 25 років, при звільненні останнього відповідач мав виплатити йому матеріальну допомогу в розмірі 716 100 грн., виходячи з його посадового окладу в розмірі 35 805 грн.

Проте, після звільнення повний розрахунок з відповідачем проведено не було, з посиланням на фінансові труднощі.

Посилаючись на вказані обставини, з підстав ст.ст.116,117 КЗпП України, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в сумі 716 100 грн.,середній заробіток за час затримки розрахунку з 15квітня 2020 року до дня винесення рішення суду, з розрахунку його середньоденного заробітку в сумі 2 715,38 грн. та судові витрати понесених на правову допомогу в сумі 50 000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2020року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ДП «Украерорух» матеріальну допомогу в сумі 716 100 грн., середній заробіток за затримку розрахунку в сумі 372 007 грн. та 25 000 грн. витрат на правову допомогу.

В дохід держави з відповідача стягнуто судовий збір в сумі 840,80 грн.

З таким рішенням суду сторони не погодились та оскаржили його, посилаючись на неправильне застосування судом матеріального і порушення процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Клименко О.О. просить рішення суду в частині часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення про повне задоволення вимог про відшкодування витрат з оплати правової допомоги ,в заявленому розмірі,а саме 50 000 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд без достатніх правових підстав частково задовольнив вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу лише в межах 25 000 грн. та послався на відсутність доказів на підтвердження заявленої вимоги на 50 000 грн., в той час як в матеріалах справи містяться дві квитанції по 25 000 грн.,тобто на загальну суму 50 000 грн., перерахованих ОСОБА_1 адвокату Клименко К.О. за надання послуг з правової допомоги згідно договору.

В апеляційній скарзі, поданій виконуючим обов`язки директора ДП "Украерорух" зазначається, що порушення судом першої інстанції процесуального права полягає в тому, що судом не було надано належної правової оцінки доказам поданим підприємством на підтвердження відсутності фінансової можливості здійснювати додаткові виплати за колективним договором, у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень та припиненням авіасполучень на 88,9 %,що призвело до падіння прибутку та завдало підприємству збитки. Верховною Радою України введення в країні карантину визнано форс-мажорною обставиною,а тому суду слід було врахувати, що відповідно до ст. 617 ЦК України, підприємство має бути звільнено від відповідальності за виконання зобов`язання,внаслідок непереборної сили (карантину).

Суд дійшов невірного висновку щодо того,що одноразова матеріальна допомога встановлена Колективним договором,згідно ЗУ "Про оплату праці" входить в поняття заробітної плати, оскільки матеріальна допомога являє собою додатковий вид допомоги понад обов`язкові норми, передбачені законом, а відтак без належних правових підстав стягнув з підприємства середню зарплату на користь позивача за затримку розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідача також посилається про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу,оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами.

Таким чином, відповідач просив повністю скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали, проти апеляційної скарги відповідача заперечували.

Представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти апеляційної скарги позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення,апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати вирішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать у від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в 3 звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня я пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в визначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм ці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додатковазаробітна платаце винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за сумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно ст. 10, ч. 1,3ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ним органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно положень ч. 1ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 з 04 травня 1994р. працював в ДП «Украерорух» (а.с. 25-31). Наказом відповідача за № 382/0 від 31 березня 2020 року позивача звільнено з 15 квітня 2020 з посади провідного інженера міжнародного відділу ДП «Украерорух», року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 32). Листом ДП «Украерорух» від 15 квітня 2020 року за № 1-23.2/3116/20 позивачу повідомлено, що у зв`язку з складним фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів, у відповідача немає можливості виплатити йому матеріальну допомогу при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (п. 6.25.2 Колективного договору) (а.с. 33).

Згідно довідки ДП «Украерорух» за № 4.3-21-94 від 15 квітня 2020 року середньоденний заробіток позивача становив 2715 грн. 38 коп. (а.с. 35) а згідно табелю за березень 2020 року його оклад становив 35 805 грн. 00 коп. (а.с. 34).

Вказані обставини, на підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки не заперечуються і визнаються сторонами у справі. Згідно ст.9 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. Судом встановлено також, що згідно з п. 3.1 Колективного договору укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками (зі змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015- 2020 років,в останній редакції від 01 лютого 2020 року) передбачено, що положення договору поширюються на найманих працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілок (а.с. -66). п. 6.25.1- 6.25.2, розділу 6 «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору передбачено, що на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19). У випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі : при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. Згідно листа Украерорух № 968 від 13 квітня 2020 року вищевказаний Колективний договір в редакції від 01 лютого 2020 року на момент звільнення позивача був чинним та не зазнавав скасування, змін або зупинення в частині соціальних виплат при звільненні працівників (а.с. 67).В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів. Згідно п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів ДП «Украероруху» (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної допомоги при звільненні за власним бажанням та у зв`язку з виходом на пенсію, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини дійшов висновку, що обов`язок виплатити матеріальну допомогу, передбачену п. 6.25.2 Колективного договору, який був чинний на день звільнення останнього, відповідачем не виконано. При цьому, суд визнав необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги, оскільки прибутки хоч і знизились, проте були наявними, а тому виходив з того, що у відповідача на час звільнення позивача була реальна можливість провести розрахунок з позивачем відповідно до вимог закону та умов Колективного договору. Так судом встановлено, що згідно додатку 26 до колективного договору «Черговість фінансування заходів на соціальне та матеріальне забезпечення працівників підприємства згідно з договором» не передбачено послідовність та пріоритет з виплати матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 106). Наказом ДП «Украерорух» № 197 від 16 березня 2020 року на підприємстві установлено початок простою з 18 березня по 31 травня 2020 року, який пролонговано на підставі наказу підприємства № 410 від 27 травня 2020 року в період з 01 червня по 15 липня 2020 року (а.с. 167-171). Крім того, на підставі наказу відповідача № 245 від 10 квітня 2020 року по підприємству в період з 10 липня 2020 року змінено істотні умови праці всім працівникам Украерорух, а саме, встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2020 рік, починаючи з 10 липня 2020 року (а.с. 172). Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року вбачається, що сукупний дохід ДП «Украерорух» склав 299444 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 365401 гривень. Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2020 року вбачається, що сукупний дохід Украероруху склав 881601 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 577954 гривень (а.с.173-177). Згідно листа Украерорух № 1-17.4/6426/20 від 28 травня 2020 року станом на 31 березня 2020 року залишок коштів на рахунках відповідача, у тому числі валютних, складала : 2628670 грн. 87 коп.; 11223,00 доларів С1І1А; 9537569,86 євро; 1630,83 фунтів. Станом на 15 квітня 2020 року залишок коштів на рахунках ДП Украерорух, складав : 6472748, 30 грн.; 13121,49 доларів США; 8220360,94 євро; 1630,83 фунтів (а.а. 148-149). На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру № 2 від 18 березня 2020 року ДП Украерорух прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна зарплата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (а.с. 107-109). Між тим, суд вважав, що робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не наділена повноваженнями приймати рішення щодо внесення змін чи доповнень до колективного договору. Судом встановлено, що лише після звільнення позивача - 20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п.6.25.2 колективного договору, за змістом якої випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує осадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не масперевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. ) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад (а.с. 102-106). При цьому зазначено, що виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде вдаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10баанківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги за умови виплати на основі договору між працівником та адміністрацією. Відповідно ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. У п. 10.1 розділу «Порядок внесення доповнень та змін до договору» Колективного договору вказано, що зміни і доповнення до колективного договору можуть вноситись протягом усього терміну його дії за взаємною згодою сторін у встановленому цим розділом порядку. Внесення змін та доповнень до договору відбувається шляхом переговорів у зв`язку зі зміною чинного законодавства України, Генеральної чи Галузевої угоди або за ініціативою однієї зі сторін на засіданні постійно діючої комісії з проведення колективних переговорів та розгляду змін і доповнень до колективного договору, склад якої визначається сторонами та затверджується наказом директора підприємства. Результати засідання комісії оформляється протоколом, який підписується співголовами комісії, підставі цього протоколу формується окремий документ «Зміни до договору», що підписується підписантами договору, згідно п. 1.4 договору, та підлягає повідомній реєстрації у тому самому порядку, що й договір, місцевими органами державної виконавчої влади. Апеляційний суд в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підставності та доведеності позивачем доводів про його право на отримання вихідної допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 20 посадових окладів, оскільки суд вірно виходив з того,що ст. 116 КЗпП України передбачає обов`язок підприємства, установи, організації здійснювати виплату не тільки заробітної плати, а взагалі всіх сум, що належать працівнику, без визначення їх вичерпного переліку. Ані іншими нормами трудового законодавства, ані колективним договором не визначений інший строк виплати матеріальної допомоги, ніж день звільнення працівника з роботи. Таким чином, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь матеріальної допомоги в розмірі 716 100 грн. при звільненні його за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги про фінансову неспроможність виплатити позивачу матеріальну допомогу після звільнення зазначених висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції встановив, що всупереч наведеним законодавчим приписам відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчували відсутність вини ДП «Украерорух» у невиплаті належної ОСОБА_1 матеріальної допомоги при звільненні. Проте, апеляційний суд вважає що таких висновків суд дійшов без належної оцінки обставин які мають значення в справі, з огляду на що рішення в зазначеній частині підлягає скасуванню та ухваленню в зазначеній частині нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 з задоволені вказаної вимоги, з огляду на наступне. Згідно ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

17 березня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» № 530-ІХ та внесені зміни до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» відповідно до яких запровадження в Україні карантинних обмежень визнано форс-мажором.

Як убачається, заперечуючи проти вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та на підтвердження відсутності підприємства в цьому своєї вини, ДП «Украерорух» надано рішення ради директорів та антикризової робочої групи ДП «Украерорух» від 16.03.2020 щодо оперативного реагування на кризові ситуації та фінансово-економічного характеру і у зв`язку з невизначеністю тривалості карантинних заходів в Україні та світі вирішено здійснювати лише обов`язкові виплати,які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм та зупинити виплати, відповідно до п. 14.1 Колективного договору,які можуть здійснюватися лише у разі наявності власних коштів підприємства (т.1 а.с.107-109). З наказу ДП «Украерорух» №197 від 16.03.20 "Про простій на підприємстві", вбачається введення на підприємстві простою, суттєва зміна умов праці та зниження оплати персоналу підприємства до 0,5 посадового окладу,зниження експлуатаційних витрат до мінімального можливого рівня,призупинення інвестиційної діяльності підприємства за власні кошти підприємства (т.1а.с.167,170,172). 29.07.2020 року ДП «Украерорух» було отримано висновок Торгово-промислової палати України №2051/1.2. про істотну зміну обставин (т.1а.с.178-194). Наведені обставини та докази свідчить про наявність у відповідача з 12.03.2020року обставин непереборної сили та форс-мажорних обставин, спричинених карантинними обмеженнями у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби, з огляду на що апеляційний суд визнає факт відсутності вини відповідача ДП «Украерорух» в затримці розрахунку на час звільнення ОСОБА_1 15 квітня 20020 року. Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, зокрема, стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених ним за оплату отриманої ним правової допомоги,апеляційний суд встановив наступне.

Згідно ч. З ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона несла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, ля цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі правою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та а підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що плачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Задовольняючи частково вимоги позивача про відшкодування витрат понесених по оплаті ним правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем витрати належно підтверджені лише в межах 25 000 грн. і що відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу під час судового розгляду не заявлено. Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки визначений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є розумним,з урахуванням обсягу виконаних робіт, критерію складності справи, та тривалості її розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367,368,374, 385,381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А НО В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Клименко Катерини Олегівни та апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Рішення Бориспільського районного суду м. Києва від 2 листопада 2020 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку скасувати та ухвалити в зазначеній частині нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В решті рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2020 року - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття,касаційна скарга на постанову можу бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.04.2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: