ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2021 року

м. Харків

Справа №627/680/20

Провадження №22-ц/818/2247/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , Краснокутський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення 3% річних інфляційного подорожчання заборгованості за судовим рішенням, про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою адвоката Скульського Сергія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене суддею Бугаєнко І.В., -

в с т а н о в и в :

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , Краснокутського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 51 175,75 грн, з яких: 50 000,00 грн. - моральна шкода; 442,81 грн три відсотки річних, нарахованих за період з 05.06.2018 року по 19.08.2020 року; 732,94 грн інфляційне подорожчання за період з 05.06.2018 року по 19.08.2020 року; також просила відшкодувати за рахунок держави Україна 2 326, 00 грн моральну шкоду, завдану тривалим невиконанням судового рішення.

Позов мотивований тим, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 05.06.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 676,00 грн матеріальної шкоди. Шкода позивачу була завдана внаслідок нападу собаки ОСОБА_2 на позивача 22.04.2014 року та отримання останньою легких тілесних ушкоджень. На підставі виконавчого листа № 627/897/15-ц від 20.03.2019 року головним державним виконавцем Стародуб Ю.О. відкрито виконавче провадження. Станом на 31.08.2020 року ОСОБА_2 не виконує рішення суду. Вказує, що вона є інвалідом другої групи, перенесла стрес через напад тварини, яка належить ОСОБА_2 , сподівалась, що рішення суду ухвалене на її користь, буде виконано. Внаслідок невиконання судового рішення впродовж значного часу з 05.06.2018 року по 19.08.2020 року позивачу завдається моральна шкода, що полягає в зміні звичайного способу життя через необхідність брати участь у виконавчому провадженні та досудовому розслідуванні, переживанні й стражданні з приводу несправедливості, відсутності ефективного механізму виконання судового рішення, відчуття незахищеності від протиправних дій інших осіб, відчуття приниженості через невиконання рішення суду з боку ОСОБА_2 та державної виконавчої служби. Вважає, що відбувається порушення її прав гарантованих Конвенцією прав людини і основоположних свобод (1950 рік, Рим), а саме права на справедливий суд (розумний строк, обов`язковість судових рішень), права на ефективний засіб юридичного захисту, права власності (невиплата грошових коштів, які за рішенням суду належать позивачу).

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про стягнення 3% річних та інфляційного подорожчання заборгованості за судовим рішенням, про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700 грн 36 коп., з яких : 332 грн 51 коп. - три відсотки річних та 367 грн 85 коп. інфляційне подорожчання. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. На підтвердження завдання моральної шкоди, доведеності вимог в цій частині позивачем не надано суду належних та допустимих доказів.

В апеляційній скарзі адвокат Скульський С.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Посилається на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Зазначає, що Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання- рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. Відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Краснокутський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надав до апеляційного суду відзив, в якому посилається на те, що всі дії державного виконавця були вчинені в межах чинного законодавства. Відділом державної виконавчої служби не було завдано ОСОБА_1 моральної шкоди в ході проведення виконавчих дій.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 05.06.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 676,00 грн матеріальної шкоди.

В Краснокутському РВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист від 20.03.2019 року № 627/897/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 1676 грн 00 коп. та моральної шкоди в сумі 5 000 грн 00 коп (а.с.5-6).

8 травня 2020 року Краснокутським РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було направлено подання до Краснокутського відділення Богодухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства.

Краснокутським РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) протягом квітня 2019 року по вересень 2020 року здійснювалися запити до відповідних органів для перевірки майнового стану боржниці, а саме: запити до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб (запити №5637911 від 23.04.2019, №56749870 від 06.05.2019, №57612367 від 20.05.2019, №85515716 від 31.08.2020, №87132619 від 28.09.2020); запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків вікритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями (запити №56379110 від 23.04.2019, №57612366 від 20.05.2019, №65344925 від 04.10.2019); запити до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють та за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи (запити № 56379105 від 23.04.2019, №56749862 від 06.05.2019, №65344903 від 04.10.2019, №7458461 від 27.02.2020, №87132606 від 28.09.2020, №85516697 від 31.08.2020, №57612631 від 20.05.2020); запити до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії (запити №56379104 від 23.04.2019, №57612360 від 20.05.2019, №65344902 від 04.10.2019, №66471042 від 22.10.2019, №74584860 від 27.02.2020, 87132608 від 28.09.2020); запити до органів Міністерства внутрішніх справ України (на які отримано відповіді від 28.05.2019, 03.06.2019, 22.10.2019, 07.05.2020, 31.08.2020, 28.09.2020); запити до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником держаного кордону (на які отримано відповіді від 04.05.2020, 31.08.2020); запити до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи (на які отримано відповіді від 04.05.2020, 31.08.2020, 28.09.2020).

З інформації, наданої на запити Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), вбачається, що станом на момент розгляду справи у ОСОБА_2 відсутні джерела отримання доходів, транспортні засоби за нею не зареєстровані, вона не перебуває на обліку в органах ДПС.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №225863531 від 28.09.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу ВМІ 136501 від 07.07.2009, за ОСОБА_2 зареєстрований на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на який накладено арешт постановою №58937503 від 06.05.2019, виданою головним державним виконавцем Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Стародуб Ю.О. /а.с. 47/. Вказаною постановою також накладено арешт на все рухоме майно боржника, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна (а.с. 49).

28.08.2020 року головним державним виконавцем Краснокутського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Стародуб Ю.О. було здійснено виїзд за адресою місця проживання боржниці ОСОБА_2 , де в присутності понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було встановлено, що майно, на яке можливо звернути стягнення у боржниці відсутнє. У будинку боржниці, відключено газопостачання, побутові предмети відсутні або в мізерній кількості, недостатній для їх вилучення та опису (а.с.48).

09.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 внесені відомості щодо ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, так як остання не виконує судове рішення на користь ОСОБА_1 , сума заборгованості становить 6 676,00 грн (а.с.7).

Аналогічна інформація міститься і в повідомленні Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області від 28.10.2020 року за № 8849, де також зазначено, що на даний час слідчим СВ Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Ніколайчик Т. за даним фактом проводиться перевірка (а.с.78).

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, установивши, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 05.06.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 676,00 грн матеріальної шкоди і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, дійшов обґрунтованого висновку про наявність між сторонами грошових зобов`язань, які ОСОБА_2 належним чином не виконує.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову(висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 14-254цс19)).

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 442,81 грн три відсотки річних, нарахованих за період з 05.06.2018 року по 19.08.2020 року; 732,94 грн інфляційне подорожчання за період з 05.06.2018 року по 19.08.2020 року.

Колегія суддів погоджується з розрахунком встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми наведеним судом першої інстанції за період з дня набрання чинності судовим рішенням до 19 серпня 2020 року.

Позовна вимога про відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди за невиконання судового рішення не підлягає задоволенню, оскільки правовідносини з приводу невиконання рішення суду носять зобов`язальний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надала доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Щодо позовної вимоги, пред`явленої до держави в особі Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, суди повинні ураховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Зазначені обставини підлягають доказуванню на загальних підставах, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до положень статей 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», зокрема відповідно до частини першої статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття Закону України «Про виконавче провадження»).

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми у розмірі 6 676 грн, за недоведеністю заподіяння їй моральної шкоди, протиправності дій, бездіяльності державного виконавця та причинного зв`язку між ними.

Сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про бездіяльність державного виконавця щодо вчинення необхідних дій задля виконання судового рішення, оскільки необхідними умовами також є доведення наявності самої шкоди та причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю та шкодою.

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Великою Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) де вказано, що правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дії чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1167 ЦК України.

Матеріали справи не містять жодного розпорядчого документа або судового рішення, яким би було визнано незаконність рішень та дій посадової особи Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Таким чином колегія суддів зазначає, що для забезпечення принципу змагальності у цій справі позивачу необхідно було не лише послатись у позовній заяві на бездіяльність державного виконавця та зазначити про це, а і надати цьому належні докази, чого ним здійснено не було.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Скульського Сергія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна