Справа № 661/4931/19
Провадження № 2/661/12/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання Бірючова О.В., ОСОБА_1

у цивільній справі №661/4931/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

У відкритому судовому засіданні брали участь:

представник позивача Бублич Н.П.,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4

у с т а н о в и в:

21 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у сумі, що становить 173 842 грн. 98 коп., з яких: 160 000 грн. сума позики, 5514,52 грн. пеня та 8328,46 грн. 50 % річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22 серпня 2019 року між нею та відповідачем укладено договір позики, за яким відповідач отримав у неї гроші в сумі 160 000, 00 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів до 01 вересня 2019 року, про що складено розписку. Проте, станом на дату звернення з позовом до суду позичальником отриманні за договором грошові кошти їй не повернуті. Тому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму позики у розмірі 160000,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме у розмірі 5514,52 грн. та 50 % річних у розмірі 8328,76 грн.

18 листопада 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання.

07 лютого 2020 року на підставі ухвали суду, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду по суті підготовчим засіданням.

28 серпня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із зазначених підстав, посилаючись на те, що відповідач власноруч склав договір позики на отримання від позивача кошти у розмірі 160000,00 грн., дата повернення яких у договорі була спочатку зазначена олівцем, та після її узгодження з відповідачем наведена позивачем ручкою. Оскільки, у встановлений у договорі строк відповідач отриманні ним грошові кошти не повернув, вона вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідач дійсно працюючи без офіційного працевлаштування у ПП «Своріна», у зв`язку з недостачею, що виникла за отриманий товар, будучи старшим групи, яка здійснювала заказ, доставку та продаж по магазинам алкогольних напоїв, написав розписку про повернення суми недостачі, яка була допущена на його думку підлеглим йому працівником якій здійснював свою роботу по м. Херсон, у сумі 160 000 грн., при цьому дата повернення була зазначена позивачем олівцем, оскільки за їх домовленістю кошти підлягали стягненню з нього тільки у разі підтвердження його причетності. Із заявою до органів поліції про те, що позивач в присутності працівників охорони змусила його скласти таку розписку він не звертався.

Суд, заслухавши сторони, свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та позивача ОСОБА_2 , яка допитувалась у якості свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 22 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики №1, згідно умов якого позикодавець ОСОБА_2 передав у власність позичальникові ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 160 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошей до 01 вересня 2019 року, оригінал якого перебуває у позивача та був оглянутий під час судового розгляду.

Згідно п. 4 Договору за прострочення повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожен день прострочення, а також Позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 50 % річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

22 серпня 2019 року ОСОБА_3 склав розписку про отримання 160 000 грн. від ОСОБА_2 на виконання договору позики №1 укладеного між ними 22 серпня 2019 року, оригінал якої було оглянуто під час судового розгляду.

Свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та позивачка ОСОБА_2 , яка допитувалась судом в якості свідка, у судовому засіданні підтвердили факт передачі 22 серпня 2019 року ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_3 у розмірі 160 000,00 грн., які він перерахував при них, про що він особисто, у їх присутності, заповнив договір позики та розписку, дата повернення грошових коштів була заповнена ОСОБА_2 спочатку олівцем, потім після узгодження перед підписанням вона її навела ручкою. При цьому зазначили, що ОСОБА_3 склав письмові документи без тиску та погроз, з власної волі.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив факт складання ОСОБА_3 письмового документу, при цьому зазначив що його зміст йому не відомий. Йому тільки було відомо, що торговий агент, який працював до нього допустив недостачу, тому з їх групи, яку очолював ОСОБА_3 , керівник ОСОБА_2 вимагала відшкодування збитків, проте він та ОСОБА_3 були проти їх повернення.

Від призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, заявленої раніше, відповідач у судовому засіданні відмовився.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою та третьою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно частини першої ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що з договору позики укладеного між сторонами 22 серпня 2019 року, який позичальник у судовому порядку, відповідно до ст. 1051 ЦК України не оспорив, вбачається, що позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 160 000, 00 грн., які позичальник зобов`язався повернути протягом тижня, тобто до 01 вересня 2019 року, що також підтверджується показаннями свідків допитаними у судовому засіданні. Розмір та порядок одержання процентів договором не встановлено. Проте, позичальник своє зобов`язання повернути позикодавцю позику до теперішнього часу не виконав, що сторонами у судовому засіданні не оспорювалось, тому суд стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти у такому самому розмірі, що були передані йому позикодавцем, тобто у розмірі 160 000,00 грн., задовольнивши позов в цій частині.

При цьому, посилання відповідача на те, що спірний договір складено без зазначення строку повернення позики, оскільки на момент його складання такий строк був зазначений позивачкою олівцем, а після підписання - ручкою, суд до уваги не приймає, оскільки право позивача на звернення до суду із таким позовом, передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України; також суд не приймає до уваги твердження відповідача проте, що ним підписано договір позики під тиском, та зазначенні у ньому грошові кошти він не отримував, як такі, що не доведенні належними доказами.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 02 вересня 2019 року по 05 вересня 2019 року у розмірі 596,16 грн. та з 06 вересня 219 року по 10 жовтня 2019 року у розмірі 4918,36 грн., а всього 5514, 52 грн. та 50 % річних за період з 02 вересня 2019 року по 10 жовтня 2019 року в розмірі 8328,76 грн., то вони задоволенню не підлягають, оскільки після настання строку повернення позики, а саме після 01 вересня 2019 року, позивач має право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, а саме: стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, проте позивачем не заявлено такої вимоги, з цих же підстав суд, не приймає до уваги посилання позивача на п. 4 договору позики, оскільки законодавством встановленні наслідки правомірного користування грошовими коштами протягом певного часу ст. 1048 ЦК України, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте позивачем не заявлено такої вимоги, що в цілому відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 січня 2020 року у справі №209/3022/16-ц та у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №175/4472/17.

За таких підстав, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики у розмірі 160 000, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн., а всього 161 600,00 грн. (сто шістдесят одну тисячу шістсот грн. 00 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна