справа № 369/226/17
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/3210/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року

за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація, Державна інспекція сільського господарства в Київській області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, ГУ ДСНС України в Київській області, Державна установа «Київський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, знесення самовільно збудованого паркану та стягнення майнової і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою, у якій просив на підставі статті 432 ЦПК України визнати виконавчий лист № 369/226/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 21 145 грн 72 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції було частково задоволено позов, а також прийнято додаткове рішення про розподіл судових витрат.

При апеляційному перегляді, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні позову. Додаткове рішення в апеляційному порядку не переглядалось.

Але у 2020 році за заявою позивача був виданий виконавчий лист по додатковому рішенні, а саме стягнення з нього судових витрат. Цей виконавчий лист пред`явлений для примусового виконання і на сьогодні відкрито виконавче провадження. При видачі виконавчого листа, судом першої інстанції не було враховано, що при скасуванні основного рішення втрачає силу і додаткове рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_2

Визнано виконавчий лист № 369/226/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 21 145 грн 72 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що оскільки рішення суду було скасовано та у задоволенні позову було відмовлено, тому видача представнику позивача виконавчого листа за додатковим рішенням суду є помилковим.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року, стягнути з боржника на користь скаржника (позивача) понесені останнім судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є помилковими, саме по собі скасування судом апеляційної інстанції основного рішення суду першої інстанції не має наслідком автоматичного скасування і ухваленого таким судом додаткового рішення.

Законодавець статтею 270 ЦПК України чітко визначив підстави та порядок ухвалення додаткового судового рішення, в тому числі й судом апеляційної інстанції.

Посилання суду першої інстанції на пункт 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в цьому випадку є недоречним оскільки з 15 грудня 2017 року в Україні діє нова редакція ЦПК України.

Видача представнику позивача виконавчого листа за додатковим рішенням суду не є помилкою у розумінні частини 2 статті 432 ЦПК України так як постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року скасоване не було.

Учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та усунено перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом:

знесення самочинно побудованого ОСОБА_4 паркану з бетонним фундаментом вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований по АДРЕСА_1 (на земельних ділянках з кадастровими №№ :01:052:0235, :01:052:5151), за рахунок ОСОБА_4 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на його знесення з ОСОБА_4 ;

та відновлення у придатний для використання стан, який існував до порушення права, частини приватних земельних ділянок ОСОБА_1 , що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові №№ :01:052:0235, :01:052:5151) шляхом звільнення ділянок вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 від бетонного фундаменту паркану за рахунок ОСОБА_4 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на їх відновлення з ОСОБА_4 ;

усунено перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом: знесення самочинно побудованого ОСОБА_2 паркану з бетонним фундаментом вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований по АДРЕСА_1 (на земельних ділянках з кадастровими №№ :01:052:0235, :01:052:5151), за рахунок ОСОБА_2 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на його знесення з ОСОБА_2 ;

та відновлення у придатний для використання стан, який існував до порушення права, частини приватних земельних ділянок ОСОБА_1 , що розташовані по АДРЕСА_1 (кадастрові №№ :01:052:0235, :01:052:5151) шляхом звільнення ділянок вздовж лівої стіни житлового будинку ОСОБА_1 від бетонного фундаменту паркану за рахунок ОСОБА_2 або за рахунок ОСОБА_1 з подальшим відшкодуванням витрат на їх відновлення з ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року ухвалено стягнути з відповідачів у рівних частинах на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі по 21 145 грн 72 коп. з кожного.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були задоволені, рішення районного суду скасоване з ухваленням нового про відмову у позові.

При цьому, додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року скасоване не було.

З матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2020 року представнику позивача адвокату Лісовському Р.А. Києво-Святошинським районним судом Київської області були видані виконавчі листи про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат за додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Колегія апеляційного суду, враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, вважає, що підстави для покладення на відповідача ОСОБА_2 судових витрат відповідно до пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України, - відсутні.

Відповідно до частин 1,2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, видача представнику позивача виконавчого листа за додатковим рішенням суду є помилковою, а подана заява правомірно задоволена судом першої інстанції.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права та посилання в оскаржуваному судовому рішенні на пункт 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте правові позиції Верховного Суду України зберігають юридичну силу і є обов`язковими для застосування Верховним Судом, що випливає із тлумачення пункту 7 частини 1 Перехідних положень ЦПК України у такій редакції: «Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України».

Таким чином юридична сила тих чи тих правових позицій Верховного Суду України повністю передана на розсуд Великої Палати Верховного Суду.

Саме Великій Палаті Верховного Суду належить право відступати (долати) від них, враховуючи, що одним із завдань Верховного Суду загалом та Великої Палати Верховного Суду зокрема, є забезпечення єдності та сталості судової практики.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної інстанції про неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Д.Р. Гаращенко

Т.А. Слюсар