У х в а л а

Іменем України

08 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 754/10909/20-ц

провадження № 61-3361 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення добових витрат

на відрядження, середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення добових витрат на відрядження, середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексації.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду

м. Києва від 02 листопада 2020 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

01 березня 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Постановити окрему ухвалу у порядку, визначеному статтею 262 ЦПК України, якою зобов`язати Міністерство юстиції України скасувати державну реєстрацію Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України

від 13 січня 2004 року № 5.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 05 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, запропоновано надати заяву про повалення строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги і надати документ, що підтверджує його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

1. У відкритті касаційного провадження у частині оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи

та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених

у частині третій цієї статті.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частина друга статті 394 ЦПК України).

Оскільки в апеляційному порядку зазначене судове рішення суду першої інстанції по суті не переглядалось, то суд касаційної інстанції немає процесуальних повноважень на його перегляд.

У зв`язку з цим у відкритті провадження у цій частині слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

2. У наданий судом строк заявник направив до суду матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2021 року, в яких порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду

від 21 грудня 2020 року зпосиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст ухвали суду апеляційної інстанції він отримав

29 січня 2021 року, надавши відповідні докази.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

3. Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається,

що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати положенням статті 356 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У частині другій статті 9 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно із частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність документів,

що підтверджують сплату судового збору, у встановлених порядку і розмірі за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, правильно визнав неподаною та повернув її ОСОБА_1 , оскільки не виконано вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, у зв`язку з чим неможливо вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Крім того, повернення апеляційної скарги не перешкоджає заявникові

на загальних підставах повторно звернутися з апеляційною скаргою, оформленою згідно з вимогами статті 356 ЦПК України, з одночасним поданням клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Тому повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

4. Посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на те, що згідно із пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати є безпідставні з огляду на таке.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним

у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження

№ 12-301гс18, пільга щодо сплати судового збору, передбачена

пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно

з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

5. Як убачається із оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення витрат

на відрядження, середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексації.

Середній заробіток за час затримки розрахунку з урахуванням індексу індексації за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується

у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи

(за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Отже витрати на відрядження носять компенсаційний характер, вони

не належать до структури заробітної плати.

6. Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду апеляційної інстанції

не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Статтею 420 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції у випадку

і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Верховний Суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, оскільки недоліки в діяльності Міністерства юстиції України, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не були предметом судового розгляду у цій справі.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390 ЦПК України, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

від 02 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення добових витрат на відрядження, середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексації відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник