ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5005/20

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/450/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Онищенко О.І., Харечко Л.К.

із секретарем судового засідання Поклад Д.В.

Позивач ОСОБА_1

Відповідач Комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про визнання ій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради щодо припинення надання йому послуг з централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради відновити надання йому послуг з централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він на підставі договору оренди, укладеного з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою, в тому числі й послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Чернігівводоканал».

Посилається, що у зв`язку з наявною заборгованістю за послуги з водовідведення КП «Чернігівводоканал» здійснило відключення квартири від надання послуг з централізованого водовідведення.

Вказує, що ним було з`ясовано що КП «Чернігівводоканал» здійснювалося багаторазове припинення надання йому, як споживачеві, послуг з водовідведення. Перше відключення датується 16.01.2018 року, а останнє - 16.06.2020 року. Проте, всі акти були складені представниками відповідача на ім`я ОСОБА_2 , а не на його ім`я, хоча відповідачу достеменно відомо, що саме він є споживачем даних послуг.

Позивач не погоджується з таким рішенням та діями КП «Чернігівводоканал» та вважає, що вони здійснені з порушенням норм чинного законодавства та перевищенням службових повноважень працівниками відповідача. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», іншими нормативно-правовими актами не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання та водовідведення у разі несвоєчасної оплати споживачем наданих йому послуг. Вказує, що такий же висновок зроблено Новозаводським районним судом міста Чернігів у рішенні по справі № 751/2004/19 від 09 квітня 2019 року та підтримано Чернігівським апеляційним судом від 14 червня 2019 року.

Зазначає, що він не отримував попереджень від відповідача про обмеження (припинення) надання відповідної комунальної послуги. А направлення таких попереджень відповідачем разом з квитанцією про оплату послуг без рекомендованого листа суперечить вимогам законодавства України. Ніяких підтверджень про те, що відповідач повідомляв/попереджав відповідних осіб про день та час здійснення обмеження (припинення) надання комунальної послуги у нього немає.

Що стосується наявної заборгованості позивач зазначає про наявність числених судових рішень, якими підтверджено факт відсутності у нього заборгованості перед відповідачем за надані ним послуги.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лопатка В.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача заборгованості з оплати комунальних послуг, оскільки питання наявності заборгованості неодноразово розглядалось іншими судами та прийняті рішення про відсутність такої заборгованості. А саме, це рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року у справі № 825/683/18, від 19.10.2018 року у справі №и2540/2879/18.

Наголошує, що вказаними судовими рішеннями встановлено наявність заборгованості не у ОСОБА_1 , а у власника квартири - ОСОБА_2 .

Апелянт вважає помилковим та передачсним висновок суду першої інстанції про повідомлення його, ОСОБА_1 , про наявність у нього заборгованості та попередження про можливе відключення від послуги з водовідведення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про таке попередження всупереч положенням п. 46 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року.

Посилається, що акти про відключення складені виключно працівником КП «Чернігівводоканал», що суперечить положенням абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.10.2018 року у справі № 643/11570/15-ц. Відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ні Правилами постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ні Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», ні Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення внаселених пунктах України, не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання у разі несвоєчасної оплати споживачем наданих йому послуг.

Усупереч положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд першої інстанції здійснив розгляд справи без виклику (повідомлення) сторін при наявності заявленого позивачем клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений апеляційним судом строк відзиви на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника КП «Чернігівводоканал», дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

КП «Чернігівводоканал» є виконавцем комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у будинку АДРЕСА_2 , зокрема і у квартирі АДРЕСА_3 ).

ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою на підставі Договору оренди від 03.09.2012 року, укладеному із ОСОБА_2 , що також підтверджує рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року, та є користувачем послуг, які надає КП «Чернігівводоканал».

ОСОБА_1 є користувачем послуг з водопостачання та водовідведення з вересня 1998 року, що підтверджується поданиими ним заявами до КП «Чернігівводоканал» щодо укладення Договору про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (а.с. 9, 62)

Згідно листа виконкому Чернігівської міської ради від 04.05.2018 №1-24/12-2316, житлове приміщення по АДРЕСА_1 приватизоване на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (а.с.69-70).

Відповідно до інформації КП «Деснянське» особовий рахунок, відкритий на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1997, зареєстрованих осіб станом на 18.04.2018 у квартирі нема. ОСОБА_2 вибула з місця реєстрації 30.10.1997року. З 19.03.2009 року жодного зареєстрованого в базі даних КП «Деснянське», за вищевказаною адресою, не значиться. (а.с. 72, 73).

Судом також встановлено, що 09.06.2015 року ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 видано довіреність терміном дії на 1 рік для здійснення позивачем, в тому числі, всіх необхідних дій по експлуатації та збереженню квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживати та тимчасово зареєструватись у вказаній вище квартирі. (а.с. 76).

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено і в апеляційному суді, ОСОБА_1 у зазначеній квартирі проживає і дотепер не зареєстрований.

З матеріалів справи убачається, що 16.01.2018 року КП «Чернігівводоканал» припинило надання послуги централізованого водовідведення у квартирі АДРЕСА_4 у зв`язку із наявною заборгованістю (а.с. 13), про що повідомлено позивача одночасно з квитанцією за послуги в листопаді та грудні 2017 року (а.с. 68).

05.04.2018 року працівниками КП «Чернігівводоканал», під час перевірки відключень, встановлено самовільне підключення до каналізаційного випуску споживачем квартири АДРЕСА_4 , про що складено відповідний Акт від 05 квітня 2018 року (а.с. 14).

У зв`язку з виявленим самовільним втручанням в запірний механізм, який був встановлений на випуск з квартири АДРЕСА_4 , проведено перерахунок за послугу централізованого водовідведення (а.с. 58-61).

21.12.2019 року під час повторної перевірки відключень від послуги централізованого водовідведення, встановлено повторне самовільне втручання позивача у внутрішньобудинкову мережу централізованого водовідведення. Тому послуга з централізованого водовідведення повторно відключена, про що складено Акт від 21 грудня 2019 року №427 (а.с. 16).

ОСОБА_5 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на спростування самовільного втручання у внутрішньобудинкову мережу централізованого водовідведення.

Вказані акти про відключення ОСОБА_1 від надання послуги з водовідведення ним не спростовані і вони є чинними. Доказів неправильності чи недостовірності вказаних актів ОСОБА_1 не надано у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

На спростування зазначених обставин ОСОБА_1 доказів апеляційному суду не надано.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачем положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про відсутність визначеності на законодавчому рівні права виконавця комунальних послуг на обмеження послуг у разі наявності боргу у споживача є хибним та таким, що не відповідає нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водопостачання» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, введених в дію з 21.07.2005 р. та «Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Miністрів України від 05.07.2019 № 690.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», права та обов`язки між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частин 1-3 ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Договір про надання послуг на централізоване водопостачання та водовідведення є Типовим, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630.

Відповідно до ст. 633, 634 ЦК України, це договір публічний, договір приєднання, за яким умови договору визначені заздалегідь однією із сторін, може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до договору в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивач періодично сплачував кошти за отримані послуги з водопостачання та водовідведення (а.с. 58-61).

Відповідно до п. 17 Типового договору, споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений договором строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця.

Таке попередження надсилається споживачу не раніше наступного робочого дня після спливу граничного строку оплати комунальної послуги, визначеного законодавством та/або договором про надання відповідної комунальної послуги.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що про наявність заборгованісті за послуги з водопостачання та водовідведення позивача повідомлено одночасно з квитанцією за послуги в листопаді та грудні 2017 року (а.с. 68).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд знаходить, що будь яких доказів про відсутність заборгованості за надані КП «Чернігівводоканал» комунальні послуги та про те, що самовільного втручання в мережу водовідведення не було, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами.

Твердження апелянта щодо відсутності саме у нього заборгованості за надані КП «Чернігівводоканал» послуги та наявність такої заборгованості у ОСОБА_2 , апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на таке.

Право власності врегульовано розділом першим книги третьої Цивільного кодексу України. Здійснення права власності визначено ст. 319 ЦК України. За приписами ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладений на власника, який зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, утримання квартири АДРЕСА_4 та сплата усіх платежі за житлово-комунальні послуги є обов`язком її співвласників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , і та обставина, що співвласники у вказаній квартирі не проживають, не звільняє їх від оплати за послуги водовідведення. Відтак, позивач, який проживає у вищевказаній квартирі, не може безоплатно користуватись послугою водовідведення навіть за відсутності заборгованості саме у нього, ОСОБА_1 , по сплаті за водовідведення.

Доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції необгрунтовано розглянуто справу в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України).

Згідно з п.1 ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Частиною 6 ст. 279 ЦПК України, яка регулює особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, ухвалою Новозаводського районного суду м. Черныгова від 30 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Лопатки В.М. про розгляд справ з повідомленням учасників справи. Суд першої інстанції, виходив з того, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засчідання з повідомленням сторін. Такий висновок суду першої інстанції є обгрунтованим.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що апеляційним судом задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Лопатки В.М. про розгляд справи апеляційним судом з викликом учасників справи для надання можливості висловити свої пояснення щодо суті спору. Проте, в судове засідання належним чином повідомлені позивач ОСОБА_1 та його адвокат Лопатка В.М. не з`явились, про причини своєї неявки апеляційному суду не повідомили.

Інші доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: