Справа № 185/7979/19
Провадження № 2/185/145/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/7979/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2019 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що в трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» вона перебувала з 17.05.2000, 08.07.2016 була переведена з ДП «Донецька залізниця» до виробничого підрозділу «Донецька дистанція колії» структурного підрозділу « Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно з наказом від 10 липня 2017 року № 7610/ДН-ос з 17 липня 2017 року її було звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Однак, при звільненні повний розрахунок за період з березня по липень 2017 року, та за 2016 рік з нею не було проведено. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 3100,31 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на день ухвалення рішення виходячи з суми 172,54 грн. за кожен день, компенсацію за час невикористаної відпустки у розмірі 1755,23 грн, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 2924,83 грн, заборгованість по заробітній платі станом на 01.07.2016 в сумі 6881,78 грн.

Ухвалою від 02.09.2019 позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків.

Ухвалою від 10.10.2019 повернено до відкриття позовну заяву в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відкрито спрощене позовне провадження в частині вимог про стягнення заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, вихідної допомоги.

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що регіональною філією "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" була припинена виробнича діяльність на неконтрольованій території в зв`язку з втратою контролю над майном. Стосовно неможливості нарахування заробітної плати та проведення розрахунку середнього заробітку позивачу, зазначає, що табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати. Так як табелі обліку робочого часу щодо позивача, велись на неконтрольованій території, в розпорядженні відповідача відсутні табелі обліку робочого часу, тобто первинні документи які фіксують факт виконання працівником роботи з березня по липень 2017 року, а тому підстав для нарахування позивачу заробітної плати немає, нарахування її є технічно та юридично неможливим. У АТ "Укрзалізниця" відсутня вина у затримці виплати належних сум при звільненні у зв`язку із обставинами непереборної сили, що об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань, передбачених умовами договору обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Зазначає, що заробітна плата позивачу за період з березня 2017 року по липень 2017 року була нарахована та виплачена, останнє нарахування та виплата була здійснена 26.07.2017 в сумі 1406,86 грн. аванс за березень 2017, в подальшому з березня по липень 2017 року у зв`язку з втратою контролю території, відсутністю первинної документації нарахування позивачу не здійснювались. Щодо заборгованості станом на 01.07.2016 в сумі 6881,78 грн., зазначає, що вона виникла за час роботи позивача в ДП «Донецька залізниця». В зв`язку з переведенням позивача до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було затверджено алгоритм погашення заборгованості, відповідно до якого ДП «Донецька залізниця» повинно було передати до бухгалтерії регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відповідно документи, але так як документи не були передані, заборгованість не приймалась відповідачем.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової крижки ОСОБА_1 № 5911599 позивач перебувала в трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» з 17.05.2000 , 08.07.2016 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно з наказом від 10 липня 2017 року № 7610/ДН-ос з 17 липня 2017 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що у трудовій книжці зроблено запис, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за 19 днів відпустки (а.с. 40).

Відповідно до довідки від 05.11.2019 року №1300/2, яка видана структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата за період з січня 2017 по березень 2017, останнє нарахування в березні 2017 в сумі 1769,22 грн., та після обов`язкових утримань - 1406,86 грн., яка отримана позивачем 26.07.2017 відповідно до підпису позивач у відомості на виплату грошей № 18 за березень 2017 року.

Відповідно до зазначеної довідки, відзиву відповідача, письмового повідомлення про неможливість надання доказів на ухвалу суду, остання виплата була здійснена 26.07.2017 в сумі 1406,86 грн. аванс за березень 2017, в подальшому у зв`язку з втратою контролю території, відсутністю первинної документації нарахування заробітної плати та виплата позивачу не здійснювались.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 по 17.07.2017 у розмірі 3100,31 грн.

Відповідно до наказу від 17.03.2017 року №236/ДНД структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 20.03.2017 для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено простой.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Проте в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені розрахунково-платіжні відомості позивача та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Ті обставини, що у спірний період позивач з`являвся на робоче місце та за ним зберігався середній заробіток за час простою, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, зокрема, журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, з підписом працівника, який є обов`язковим для ведення згідно наказу від 17.03.2017 року №236/ДНД.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості із виплати заробітної плати у відповідача перед ним у зазначеному розмірі, а надані ним розрахунки заробітної плати не є належним доказом того, що позивачу нараховувалася заробітна плата, оскільки вони не містять необхідних реквізитів, а саме: штампа підприємства, дати, вихідного номеру довідки, підпису керівника, головного бухгалтера та штампу підприємства. При цьому, що відповідач довів зворотнє.

У матеріалах справи наявна довідка від 05.11.2019 року №1300/2, за належними реквізитами, яка видана структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно якої позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата за період з січня 2017 по березень 2017, останнє нарахування та виплата в березні 2017 в сумі 1406,86 грн., отримана позивачем 26.07.2017 відповідно до підпису позивач у відомості на виплату грошей № 18 за березень 2017 року, в подальшому нарахування заробітної плати, в тому числі за час простою, позивачу не здійснювалось.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Викладена позиція узгоджується з правовими висновками, які викладені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18), у постанові від 14 липня 2020 року у справі № 236/1453/19 (провадження № 61-16872 св 19), у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 227/5138/18 (провадження № 61-14162св 19).

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Отже відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій, наявність встановлених форс-мажорних обставин, не дають можливість відповідачу надати,а суду на підставі належних та допустимих доказів встановити наявність чи відсутність заборгованості з компенсації за час невикористаної відпустки та вихідної допомоги, її розмір в разі наявності, факт її нарахування, позивачем належних та допустимих доказів наявності заборгованості з компенсації за час невикористаної відпустки у розмірі 1755,23 грн, вихідної допомоги при звільненні у розмірі 2924,83 грн. суду не надано. Надані позивачем розрахунки оплати відпустки, вихідної допомоги, середньої заробітної плати, розрахунки заробітної плати не є належними та допустимими доказами, так як не містять жодних необхідних реквізитів (штампа підприємства, дати, вихідного номеру довідки, підпису керівника, головного бухгалтера та штампу підприємства), не можливо встановити ким вони видані та розраховані.

Щодо заборгованості з заробітної плати позивача станом на 01.07.2016 в сумі 6881,78 грн. суд зазначає наступне. Відповідачем зазначено, що вона виникла за час роботи позивача в ДП «Донецька залізниця», в зв`язку з переведенням позивача до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було затверджено алгоритм погашення заборгованості, відповідно до якого ДП «Донецька залізниця» повинно було передати до бухгалтерії регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відповідно документи, але так як документи не були передані, заборгованість не приймалась відповідачем.

Таким чином, відповідачем визнана наявність та розмір заборгованості з заробітної плати позивача станом на 01.07.2016 в сумі 6881,78 грн. за час роботи позивача в ДП «Донецька залізниця». Крім того, зазначена сума заборгованості підтверджується копією довідки ДП «Донецька залізниця» № , яка містить належні реквізити та печатку підприємства (а.с. 43).

Постановою Великої Палати Верховного суду № 910/5953/17 від 16.06.2020 встановлено, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця», до якого відповідно перейшли всі права та обов`язки ДП «Донецька залізниця», в тому числі і по сплаті заборгованості з заробітної плати.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах, відповідач є правонаступником попереднього роботодавця, при звільненні не отримала нараховану та не сплачену їй заборгованість з заробітної плати, тому майнові вимоги позивача щодо отримання нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з заробітної плати позивача станом на 01.07.2016 в сумі 6881,78 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки,вихідної допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в розмірі 6881 (шість тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн. 78 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 361,15 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця", , місцезнаходження зареєстровано за адресою: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко