ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4254/21 Справа № 174/739/20 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» на рішення Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» звернулося до суду з позовом, вказуючи, що 27 липня 2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 1256701 відповідно до якого позикодавець надав позичальнику позику у сумі - 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики. Дата одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (позивачем) відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявки позичальника на сайті позикодавця є датою укладення договору позики між позикодавцем та позичальником згідно п.2.1. договору. Детальний розпис сукупної вартості позики визначено у Графіку розрахунків - додаток № 1, який є його невід`ємною частиною. Пунктом 4.2.2. договору визначено обов`язок позичальника вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою в порядку визначеному договором та комісію. Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Невід`ємною частиною договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись цих правил, які розміщені на сайті www.fksm.com.ua. Пунктами 8.5.,8.6. договору передбачено, що позичальник здійснює безумовне акцептування договору шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, за домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору, відповідачем було отримано кошти на зазначених позивачем умовах стосовно розміру позики, процентів за користування позикою та строку повернення позики, що підтверджує факт укладення письмового правочину в електронній формі, на умовах пропозиції (оферти) укладення договору позики, що опублікована на веб-сайті, підписана електронним цифровим підписом позивача 27 липня 2017 року, акцептованою відповідачем 27 липня 2017 року шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти (позика) були перераховані на картковий рахунок, маска картки НОМЕР_1 , 27 липня 2017 року в сумі 3000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 4271-ВП від 15 жовтня 2020 року. Позичальник ОСОБА_1 порушила умови договору, а саме не здійснила повернення позики зі сплатою процентів за його користування та інших платежів у визначений договором строк до 21 серпня 2017 року, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість загальна сума, якої станом на 01 жовтня 2020 року становить 138 409,89 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 3000,00, заборгованість по комісії - 119340,00 грн., заборгованість по рахунку інфляції - 10 187,21 грн., заборгованість 3% річних - 5822,67 грн., які позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет», а також судові витрати.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт виникнення кредитних зобов`язань між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідачкою, достатніх та допустимих доказів того, що саме відповідачка отримала одноразовий ідентифікатор, зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі та будь-яким способом застосувала вказаний ідентифікатор позивачем не надано, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі, наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів позивачем також належними та допустимими доказами не підтверджено, тому підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 138409,89 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на підтвердження факту укладення з відповідачкою договору позики та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену його копію, відповідно до якої 27 липня 2017 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1256701 в електронній формі. За умовами п.п. 2.2.1 та п.2.2. Р.2, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк дії позики не може становити більше 29 днів, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за його умовами (а.с.12-15). Графік розрахунків (додаток № 1) є невід`ємною частиною договору позики та відповідно до якого сума позики складає 3000, грн., нарахований процент - 1352,02 грн., до сплати разом 4352,02 грн. Термін платежу - 26 днів. Щомісячна комісія 50% від суми позики (у процентному виразі) або 1352 грн. ( у грошовому виразі) (а.с.16)

На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет», затверджених загальними зборами Учасників ТОВ ««Фінансово-кредитний супермаркет», Протокол № 07/08 від 07 серпня 2017 року (а.с.18-23).

На підтвердження розміру заборгованості відповідачки ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № 1256701 від 27 липня 2017 року, станом на 01 жовтня 2020 року, відповідно до якого розмір заборгованості склав 138 409,89 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3000,00, заборгованість по комісії - 119340,00, заборгованість по рахунку інфляції - 10 187,21 грн., заборгованість 3% річних - 5882,67 грн. (а.с.9-11).

Згідно з копією повідомленням директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» Тихонової О.О. за вих. № 4271-ВП від 15 жовтня 2020 року, відповідно до договору від 18 травня 2016 № ВП-081216-2 було здійснено за дорученням ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» наступний успішний переказ: 27 липня 2017 року на суму 3000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі WayForPay - 1256969-4с90е568084с2а8е3441с536983185dd8445bfe6. Разом з тим, зазначена роздруківка не містить будь-яких даних, що вона підписана платником та проведена банком (а.с.17).

Згідно платіжного доручення № 311 від 29 жовтня 2020 року, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн. (а.с. 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факт виникнення кредитних зобов`язань між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідачкою, достатніх та допустимих доказів того, що саме відповідачка отримала одноразовий ідентифікатор, зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі та будь-яким способом застосувала вказаний ідентифікатор позивачем не надано, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі, наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів позивачем також належними та допустимими доказами не підтверджено, тому підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 138409,89 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів, що 27 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1256701 про надання кредиту, згідно якого ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в кредит у сумі 3000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника.

Згідно п. 1.2 договору, дата перерахування суми кредиту на рахунок, є датою укладення цього договору.

Додаток № 1 до Договору про надання кредиту № 1256701 від 27 липня 2017 року містить інформацію щодо умов кредиту, супутніх витрат, графіку платежів.

Вказаний договір був підписаний сторонами, є чинним, у встановленому Законом порядку недійсним не визнався.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту перерахування коштів на рахунок позичальника, є безпідставними, а отже рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову в цій частині.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісії, інфляції та 3% річних є обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути й заборгованість по комісії, інфляції та 3% річних.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитний договір.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії, інфляції та 3% річних.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по комісії, інфляції та 3% річних, відповідач отримував кредитні кошти, - колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність банком вимог, так як доказів того, що позичальник брав на себе зобов`язання зі сплати комісії, інфляції та 3% річних позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення комісії, інфляції та 3% річних, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

З огляду на зазначене, оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір в розмірі 114,03 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року - скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором № 1256701 від 27 липня 2017 року в сумі 3000,00 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір в розмірі 114,03 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко