ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2351/21 Справа № 203/456/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович про визнання договору недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В.Е., про визнання договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яку вона отримала у спадщину після смерті батьків, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 03 квітня 2002 року.

Восени 2004 року її знайомий ОСОБА_3 звернувся з проханням укласти тимчасовий договір купівлі-продажу вищевказаної квартири з метою забезпечення виконання ним боргових зобов`язань за договором позики. Вказане свідчить про відсутність у неї наміру продавати квартиру, в якій вона проживає з 1965 року й до тепер.

Через декілька років до позивачки з вимогою звільнити квартиру письмово звернулася невідома особа, але жодних дій на той час не вчинила.

Разом з тим, у грудні 2017 року ОСОБА_1 пред`явив до неї позов про виселення, з якого вона дізналася, що останній є власником квартири АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 червня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 2045, та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04 червня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е., зареєстрований у реєстрі за № 2045, та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.11.1996 року, виданого Коксохімічним заводом ім. Калініна, а також свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 03.04.2002 року, належала квартира АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро) (а.с.а.с. 53 55).

04 червня 2004 року третьою особою було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивачка продала відповідачеві належну їй квартиру. Договір був зареєстрований у реєстрі за №2045 (а.с. 51).

07 липня 2004 року відповідач зареєстрував своє право власності на придбану квартиру в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 22, 23).

Позивачка від 30.07.1965 року і дотепер зареєстрована у спірній квартирі і постійно та одноосібно нею користується (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 одноосібно безперешкодно володіє і користується спірним нерухомим майном, що свідчить про відсутність при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу волі сторін, спрямованої саме на купівлю-продаж у зв`язку з чим наявні підстав для визнання цього правочину недійсним.

У постанові від 11 листопада 2020 року у даній справі Верховний Суд за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що, вказуючи на відсутність у позивача волі саме на продаж спірної квартири, не встановлено наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, вказуючи на наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , не зазначено у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Таким чином, не встановлено у чому полягав брак волі позивача при укладенні оспорюваних правочинів.

Відповідно до ч.4. ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.5 ст.411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

З огляду на наведене колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

У частині першій статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 вказувала, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири був укладений з метою забезпечення виконання її знайомим ОСОБА_3 боргових зобов`язань за договором позики. Позивач не мала на меті настання реальних наслідків продажу своєї квартири.

При вирішенні спору апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двостороннім (взаємним), платним, консенсуальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на її укладення сторін.

Згідно з ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч.2, 3 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Воля - це суб`єктивний елемент правочину, бажання його вчинити. Вона формується під впливом різних обставин, найважливіші з який визначаються матеріальними і духовними потребами. Люди усвідомлюють виниклі в них потреби і прагнуть їх задовольнити, прибігаючи до засобів, у тому числі і до правочинів.

Матеріалами справи встановлено та не заперечувалося позивачкою у позовній заяві, що вона добровільно, свідомо, з власної волі на прохання свого знайомого підписала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за яким вказана нерухомість була відчужена на користь ОСОБА_1 .

Реальність настання передбачених договором купівлі-продажу наслідків була реалізована відповідачем у справі шляхом реєстрації права власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку.

Наведені обставини свідчать про те, що, підписуючи договір купівлі продажу квартири, ОСОБА_2 мала волю і усвідомлювала, який саме договір вона підписує, та які наслідки його підписання повинні настати, що виключає можливість визнання оспорюваного договору недійсним з підстав його фіктивності, удаваності, помилки чи введення в оману.

Посилання позивачки на те, що вона одноосібно користується квартирою, зареєстрована у ній, сплачує комунальні платежі, що, на її думку, свідчить про відсутність намірів у позивача на реальне настання наслідків укладення ним оспорюваного правочину, не можуть свідчити про недійсність договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Натомість, як зазначила сама позивачка, у грудні 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до неї з позовом про виселення зі спірної квартири.

Також не можуть бути правовою підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири посилання позивачки на те, що вона не отримувала грошових коштів за вказаним договором, а також її пояснення щодо занадто заниженої грошової оцінки спірної нерухомості, оскільки позивачка своїм підписом в оспорюваному договорі від 04.06.2004 року погодилася з запропонованою ціною квартири та підтвердила факт отримання грошових коштів.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав відсутності у позивачки волі на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі ст.141 ЦПК Україи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 3171.61 грн. (704,80 грн. у суді першої інстанції,1057,21 грн. - апеляційної інстанції, 1409,60 касаційної інстанції).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович про визнання договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3171.61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко

І.Ю.Ткаченко