Ухвала

08 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 317/181/19

провадження № 61-2651ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді

та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук

України, в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ

№ 03-05/102к від 14 грудня 2018 року в частині звільнення її з посади старшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції та поновити її на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 158, 72 грн, допустити негайне виконання рішення суду в частині її поновлення на роботі

та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 29 січня 2021 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

18 лютого 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року, і направити справу

на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліку касаційної скарги.

На виконання вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду заявницею усунуто недолік касаційної скарги.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявниця зазначила неправильне застосування судами норм матеріального

і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 641/397/17, від 16 січня 2019 року у справі

№ 582/1001/15-ц, від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц,

від 07 серпня 2019 року у справі № 752/10142/17, від 18 вересня 2019 року

у справі № 431/4028/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18,

від 15 січня 2020 року у справі № 641/397/17, від 18 травня 2020 року

у справі № 761/11887/15-ц та постановах Верховного Суду України

від 04 липня 2012 року у справі № 6-59цс12 та від 23 березня 2016 року

у справі № 6-2748цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і встановив обставини, що мають суттєве значення,

на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції

при ухваленні оскаржуваного судового рішення роз`яснень, які містяться

у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року

№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», не є визначеною частиною другою статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень.

Частиною першою статті 394 ЦПК України визначено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року подана у передбачений

статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2020 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року.

Витребувати з Запорізького районного суду Запорізької області вищезазначену цивільну справу (№ 317/181/19).

Надіслати відповідачу копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити йому право подати відзив на касаційну скаргу, який

за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України,

у строк до 23 квітня 2021 року. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович