КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа № 759/3637/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 вересня 2021 року (суддя Войтенко Ю.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логіка Блек», ОСОБА_2 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів 12 584грн 54коп. різниці між страховим відшкодуванням та реально витраченими коштами, та 5 000грн моральної шкоди, а разом стягнути 17 584грн 54коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 20 липня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. В`ячеслава Чорновола, буд.33/30 в м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hundai», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до отримання механічних пошкоджень обох автомобілів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

Позивач зазначав, що відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АО/6680158 власником транспортного засобу «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , значиться ТОВ «Логіка Блек». Згідно копії страхового акту №146212 від 13 серпня 2020 року, складеного ПрАТ «Просто-страхування», який є офіційним партнером ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», вартість матеріального збитку складає 36 811грн 60коп, а розмір страхового відшкодування склав 34 211грн 60коп.

Позивач стверджував, що відповідно до копії акту наданих послуг від 1 серпня 2020 року з відновлення пошкодженого транспортного засобу внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_3 виконано робіт на загальну суму 46 796грн 14коп., отже розміру страхового відшкодування не вистачило для відновлення пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку із чим він оплатив ФОП ОСОБА_3 різницю між сумою виплати страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту, яка складає 12 584грн 54коп., що підтверджується копією рахунку на оплату №7221 від 24 липня 2020 року та копією квитанції про оплату цього рахунку.

Позивач вважав, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Логіка

Блек», тому саме товариство на підставі ст. 1172 ЦК України зобов`язано відшкодувати завдану йому шкоду.

Враховуючи відсутність доказів наявності трудових відносин між відповідачами, позивач пред`явив позов до обох відповідачів.

Позивач посилався на відмову відповідачів відшкодувати завдану йому шкоду та виплатити франшизу у сумі 2 600грн, на яку було зменшено страхове відшкодування.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 впродовж тривалого часу не відшкодовує завдану ним шкоду, безпринципно та цинічно уникає відповідальності, внаслідок чого він змушений був витрачати власні кошти із сімейного бюджету для ремонту автомобіля. Крім того, він являється інвалідом війни II групи, що вказує на розлад його здоров`я, а відтак і обов`язковість користування транспортним засобом, який був пошкоджений ОСОБА_2 , і у зв`язку із цією обставиною він зазнав незручностей внаслідок відсутності технічно справного автомобіля, тому просив стягнути з відповідачів моральну шкоду, розмір якої визначив у 5 000грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 8 вересня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 2 600грн та суму моральної шкоди в розмірі 1 000грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 908грн на користь держави.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки у нього, як потерпілого, є абсолютне право отримати відшкодування від особи, яка завдала шкоди.

Позивач вважає, що часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 1000грн, не відповідає обставинам справи та наданим ним доказам, зокрема, суд не врахував, що він надавав копію посвідчення інваліда війни II групи, що вказує на розлад його здоров`я, а відтак і обов`язковість користування транспортним засобом, який був пошкоджений відповідачем, у зв`язку із чим він зазнав незручностей.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Логіка Блек» просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що ТОВ «Логіка Блек» не вчиняла жодних правопорушень і за делікти ОСОБА_2 відповідати не зобов`язана, а правова позиція позивача протирічить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 4 липня 2018 р. по справі №755/18006/15-ц. Крім того, жодних підстав для відповідальності ТОВ «Логіка-Блек» перед позивачем не існує, оскільки не існує правовідносин між ними.

Також представник ТОВ «Логіка Блек» направлена до апеляційного суду заява про можливість наявності неналежного позивача у даній справі, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності позивача на пошкоджений автомобіль, а заяву про виплату страхового відшкодування подала ОСОБА_4 , якій і було виплачено страхове відшкодування.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 20 липня 2020 року по вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 33/30 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуваннямОСОБА_2 , та марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, провадження у адміністративній справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків притягнення до адміністративної відповідальності (с.с.8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11 серпня 2016 року власником автомобіля марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , є ТОВ «Логіка Блек» (с.с.28).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6680158 від 6 лютого 2020 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130 000грн, франшиза - 2 600грн (с.с.30).

Відповідно до страхового акту №146213 від 13 серпня 2020 року, складеного ПрАТ «Просто-страхування», вартість матеріального збитку складає 36 811грн 60коп., а розмір страхового відшкодування - 34 211грн 60коп. (с.с. 22).

Актом наданих послуг від 1 вересня 2020 року підтверджено виконання ремонтних робіт автомобіля «Hyundai» на загальну суму 46 796грн 14коп. (с.с. 23-24).

Різницю погашення непокритої частини страхового відшкодування за ремонт автомобіля у сумі 12 584грн 54коп. оплачено ОСОБА_1 згідно квитанції від 26 серпня 2020 року (с.с.27).

Згідно з договором оренди транспортних засобів від 5 лютого 2019 року ТОВ «Логіка Блек» надало ТОВ «Просто логістика» у платне користування автомобілі, серед яких є і автомобіль «Renault Sandero»,д.н.з. НОМЕР_1 , строком на 36 місяців (с.с.103-107).

Актом прийому-передачі від 6 лютого 2019 року підтверджується передача автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , ТОВ «Просто логістика» (с.с.108-109).

31 березня 2020 року між ТОВ «Просто логістика» та ОСОБА_2 укладений договір оренди транспортного засобу № 1/31.03.2020-У, за умовами якого ОСОБА_2 передано у платне користування автомобіль «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , строком на один рік (с.с. 79-82).

Пунктом 1.4. договору сторони погодили, що всі ризики щодо автомобіля, як джерела підвищеної небезпеки, переходять до орендаря з моменту передачі йому автомобіля. Орендар несе встановлену законом відповідальність перед орендодавцем та третіми особами за завдання їм будь-якої шкоди, нанесення збитків при користуванні автомобілем.

В цей же день сторони договору підписали акт прийому-передачі автомобіля (с.с.110).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 2 600грн, суд першої інстанції виходив з того, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу визначений розмір франшизи при виплаті страхового відшкодування у розмірі 2 600грн.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення різниці між страховим відшкодуванням та реально витраченими коштами на ремонт автомобіля, суд першої інстанції, з посиланням на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року в справі №755/18006/15-ц, виходив з того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Суд вважав, що визначений в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який укладений між ТОВ «Логіка Блек» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна», ліміт відповідальності за шкоду майну є більшим розміру матеріальних збитків, які позивач просив стягнути з відповідачів, тому відсутні підстави для покладення цивільної відповідальності за спричиненні позивачу збитки унаслідок ДТП на відповідачів, а позовних вимог до страховика позивачем пред`явлено не було.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, змін, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення, зважаючи на значні пошкодження транспортного засобу, врахував часткове задоволення майнових вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Під час судового розгляду встановлено, що постановою суду винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль, яким керував позивач, був визнаний ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Логіка Блек».

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Позивачем суду не було надано доказів, а судом не було встановлено, що на час ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Логіка Блек», тому позовні вимоги, пред`явлені до товариства, є безпідставними та недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 979 ЦК Україниза договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. За змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно калькуляції, на підставі якої було розраховано страхове відшкодування, вартість ремонту автомобіля марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 58 077грн 60коп., а вираховуючи зношеність запчастин, 36 811грн 60коп.

Отже, страхове відшкодування було розраховано з врахуванням коефіцієнту зносу, що відповідає положенням ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15

зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У підтвердження вартості ремонтних робіт позивачем суду першої інстанції наданий акт надання послуг № ИИ000012247 від 1 вересня 2020 року, згідно якого вартість робіт становить 46 798грн 14коп.

Оскільки вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, при цьому, у страховика не виник обов`язок відшкодувати збитки без урахування зносу відповідно до положень закону, то з ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17.

Висновки суду першої інстанції про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 , не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому виплата страхового відшкодування регулюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення різниці між страховим відшкодуванням та реально витраченими коштами, суд не звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_5 , як особа винна у ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Також безпідставними є посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, оскільки у вказаній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує акт наданих послуг від 1 вересня 2020 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hundai», д.н.з. НОМЕР_2 ,складає 46 796грн 14коп, копію рахунку № НОМЕР_3 на оплату 12 584грн 54коп. від 24 липня 2020 року та копію квитанції від 26 серпня 2020 року про оплату цього рахунку ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Вказаний акт не був оспорений відповідачем ОСОБА_2 , а відтак є належним доказом у підтвердження позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

Також колегія суддів враховує, що у зазначену суму входить розмір франшизи, який зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 .

Вважаючи ОСОБА_1 належним позивачем у даному спорі, колегія суддів виходить з того, що позивач у момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом і мав право на керування ним, так як протилежного не встановлено.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі 6-183цс14).

У п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Крім того, з наданих суду документів вбачається, що саме ОСОБА_1 було сплачено ФОП ОСОБА_3 різниця між страховим відшкодуванням та загальною вартістю ремонтних робіт пошкодженого автомобіля у сумі 12 584грн 54коп.

Переглядаючи рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від

характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні цивільних прав, при настанні негативних наслідків.

Під час судового розгляду було встановлено, що автомобіль, яким керував позивач, був пошкоджений у результаті винних дій ОСОБА_2 , який у добровільному порядку не відшкодував позивачу завдані матеріальні збитки, що стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду.

При цьому, колегія суддів вважає, що сам факт звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав є достатнім та належним доказом заподіяння йому ОСОБА_2 моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував зазначених вище обставин, а також не звернув увагу на те, що внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_2 позивач був змушений витрачати власні кошти із сімейного бюджету для ремонту автомобіля, також, що він є інвалідом війни II групи, що вказує на розлад його здоров`я, тому суд першої прийшов до помилкового висновку, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000грн є розумним та справедливим у даному спорі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди підлягає збільшенню до 3 000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги та позовної заяви, звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного позову та апеляційної скарги як особи з інвалідністю 2 групи, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 за подання позовної заяви у сумі 908грн та за подання апеляційної скарги у сумі 1 362грн. на користь держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 8 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який проживає у АДРЕСА_1 , (або АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , який проживає у АДРЕСА_3 , у відшкодування матеріальної шкоди 12 584грн 54коп., 3 000грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 15 554грн 54коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який проживає у АДРЕСА_1 , (або АДРЕСА_2 ), на користь держави судовий збір у сумі 2 270грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 січня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк