ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №579/1398/20

Номер провадження 22-ц/816/585/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 22 січня 2021 року, постановлене під головуванням судді Моргуна О.В. у місті Кролевець Сумської області, повне судове рішення складено 29 січня 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 є її батьками.

Вона проживає разом з батьком, до повноліття позивачки ОСОБА_4 сплачувала аліменти на її утримання в розмірі 1013 грн 50 коп. щомісячно з індексацією відповідно до закону.

На даний час ОСОБА_1 є студенткою ДНЗ Глухівське вище професійне училище, навчається за кошти державного бюджету, проживає в гуртожитку. Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року.

У зв`язку з навчанням позивачка потребує матеріальної допомоги, їй необхідні: одяг, приладдя для навчання, література, ліки. Вона отримує стипендію, але цих коштів не вистачає.

ОСОБА_1 навчається за денною формою навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу та отримувати самостійний дохід.

Відповідачка працює, має достатній заробіток, інших дітей не має, проте допомоги донці не надає.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти в розмірі 1500 грн щомісячно, на весь період навчання, але не більше як до досягнення позивачкою двадцяти трьох років.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 22 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідачка працездатного віку, неофіційно працює, отримує заробітну плату, проте допомоги дочці не надає.

Відповідачка ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що рішення суду вважає законним і обґрунтованим, стверджує, що з 2018 року вона не працює, перебуває на утриманні чоловіка, нерухомого майна, транспортних засобів, земельних паїв вона не має, жодних доходів не отримує, працевлаштуватися в умовах карантину не може, її чоловік перебуває на обліку, як безробітний. Посилаючись на зазначені обставини просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 травня 2019 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 .

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 11 червня 2019 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1013 грн 50 коп. щомісячно, до досягнення донькою повноліття (а.с.28-29).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досягла повноліття, продовжує навчання у ДНЗ Глухівське вище професійне училище за денною формою, за професією кухар-кондитер, термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с. 2).

Місце проживання позивачки зареєстровано разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не має фінансової можливості надавати утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання повнолітньої доньки на час навчання, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що відповідачка не має можливості надавати дочці утримання, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працездатного віку, перешкод до працевлаштування пов`язаних зі станом здоров`я не має, інших утриманців також не має.

Висновок суду про те, що позивачка просить стягнути аліменти з матері через неможливість надання такої допомоги батьком, тобто покладає тягар власного утримання лише на матір, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки він суперечить наявним у справі матеріалам та доводам позивачки, яка зазначила, що в скрутне становище її ставить саме відсутність допомоги з боку матері. Коштів, що надає їй батько та стипендії не вистачає на задоволення базових потреб.

Чинний Сімейний кодекс України покладає обов`язок з утримання повнолітніх доньки, сина, які продовжують навчання на обох батьків. Тобто і батько, і матір у рівному ступені зобов`язані надавати утримання доньці.

Колегія суддів ставиться критично до твердження відповідачки про те, що вона не має можливості працевлаштуватися через пандемію коронавірусу, оскільки, як убачається з матеріалів справи жодних зусиль до працевлаштування вона не докладає, на обліку у центрі зайнятості населення не перебуває, з останнього місця роботи звільнилася 28 грудня 2018 року за власним бажанням, тобто ще до початку пандемії (а.с. 23-25).

Перебування ОСОБА_4 на утриманні чоловіка, за відсутності перешкод до її самостійного працевлаштування не свідчить про відсутність у відповідачки можливості надавати утримання дочці та не може бути підставою для перекладання обов`язку з її утримання на батька позивачки - ОСОБА_3 .

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 має можливість виконувати покладений на неї законодавцем обов`язок з утримання власної доньки.

Згідно з ч. 1, ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,

Встановивши, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, колегія суддів бере до уваги передбачений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на працездатну особу, який з 01 січня 2020 року становить 2102 грн, факт отримання позивачкою стипендії, а також ту обставину, що обов`язок по утриманню повнолітніх дітей на період їх навчання законодавець покладає на обох батьків, тому присудження до стягнення з відповідачки аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 500 грн на місяць, на думку колегії суддів, буде достатнім та не поставить ОСОБА_4 в скрутне майнове становище.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн та за подання апеляційної скарги 1261,20 грн, що разом становить 2102 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 22 січня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 25 серпня 2020 року до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави відшкодування судового збору у розмірі 2102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук