АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2021 року

м. Чернівці

Справа № 720/410/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Паучек І.І.

позивачі ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Плафена-ЛТД»

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Буковина», Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина Бізнес Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина Бізнес Груп» на ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 грудня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мілінчук С.В.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал» (далі ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору № 0005/17-ВБФ від 3 березня 2017 року про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ «ФК «Фінкепітал» та ОСОБА_2 .

В березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Плафена-ЛТД» (далі ТзОВ «Плафена-ЛТД») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал» (далі ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, укладеного між відповідачами

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив, окрім визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, витребувати у ТзОВ «Буковина Бізнес Груп» та у ТзОВ «Бізнес Груп Буковина» нерухоме майно шляхом зобов`язання державного реєстратора провести відповідні реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 грудня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та цивільну справу за позовом ТзОВ «Плафена-ЛТД» до ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги об`єднано в одне провадження.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на наступне майно:

-нерухоме майно, що належить ТзОВ «Бізнес Груп Буковина», яке знаходиться по вулиці Хотинській,75 в місті Чернівці;

-нерухоме майно, що належить ТзОВ «Буковина Бізнес Груп», яке знаходиться по вулиці Хотинській,73 в місті Чернівці;

-нерухоме майно, що належить ТзОВ «АТБ-маркет», яке знаходиться по вулиці Хотинській,73 і місті Чернівці, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, а саме торгово-офісні приміщення 1-1 1-16, які складаються з підвалу 1-16 складу площею 365,5 кв.м, 1 поверху 1-1 торгового залу площею 149,8 кв.м, 1-2 приміщення санвузла з умивальником площею 2,7 кв.м, 1-3 вбиральні площею 1,2 кв.м,1-4 вбиральні площею 1,1 кв.м, 1-5 душової площею 1,5 кв.м, 1-6 вбиральні площею 1,1 кв.м, 1-7 коридору площею 5,3 кв.м, 1-8 коридору площею 4,6 кв.м, 1-9 приміщення площею 10,7 кв.м, 1-10 приміщення площею 6,8 кв.м, 1-13 торгового залу площею 320 кв.м, 1-14 коридору площею 12,6 кв.м, 1-15 торгового залу площею 82,3 кв.м загальною площею 1025,1 кв.м

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ТзОВ «Бізнес Груп Буковина», яке знаходиться по вулиці Хотинській,75 в місті Чернівці; на нерухоме майно, що належить ТзОВ «Буковина Бізнес Груп», яке знаходиться по вулиці Хотинській,73 в місті Чернівці та на нерухоме майно, що належить ТзОВ «АТБ-маркет», яке знаходиться по вулиці Хотинській,73 і місті Чернівці, та яке складається з торгово-офісного приміщення 1-1 1-16: підвалу 1-16 складу площею 365,5 кв.м, 1 поверху 1-1 торгового залу площею 149,8 кв.м, 1-2 приміщення санвузла з умивальником площею 2,7 кв.м, 1-3 вбиральні площею 1,2 кв.м,1-4 вбиральні площею 1,1 кв.м, 1-5 душової площею 1,5 кв.м, 1-6 вбиральні площею 1,1 кв.м, 1-7 коридору площею 5,3 кв.м, 1-8 коридору площею 4,6 кв.м, 1-9 приміщення площею 10,7 кв.м, 1-10 приміщення площею 6,8 кв.м, 1-13 торгового залу площею 320 кв.м, 1-14 коридору площею 12,6 кв.м, 1-15 торгового залу площею 82,3 кв.м загальною площею 1025,1 кв.м.

Судове рішення мотивоване тим, що оскільки між сторонами виник спір про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, в тому числі і за іпотечними договорами, предметом яких спірне нерухоме майно, у випадку не накладення арешту на нього існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Буковина Бізнес Груп» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Накладення арешту на майно особи, яка не була учасником справи № 720/412/20, перешкоджає ТзОВ «Буковина Бізнес Груп» розпоряджатись належним йому на праві власності нерухомим майном, що є грубим порушенням прав товариства.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог про застосування наслідків недійсності правочину передбачених статтею 216 ЦК України.

Суд першої інстанції не з`ясував обсяг позовних вимог ОСОБА_1 .

На момент постановлення судом оскаржуваної ухвали позивачем не було заявлено вимог майнового характеру.

Судом першої інстанції не застосовано зустрічне забезпечення.

Окрім того, судом першої інстанції не надавалася оцінка даним про особу відповідача, оскільки ТзОВ «Буковина Бізнес Груп» на момент прийняття оскаржуваної ухвали ще не був відповідачем.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Посилається на те, що аргументи ТзОВ «Буковина Бізнес Груп», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Предметом його позовних вимог є не лише визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними, а й спірне нерухоме майно, яке виступало як забезпечення за кредитними та іпотечними договорами.

Оскільки однією з позовних вимог є витребування майна, невжиття заходів забезпечення позову може призвести у майбутньому до не можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Існує реальна загроза відчуження спірного нерухомого майна.

Вимога до відповідача щодо зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

Ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися із таким клопотання після застосування судом заходів забезпечення позову.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено договір кредиту 12 червня 2008 року №00006/08/25-КLІ, який забезпечений договорами іпотеки від 12 червня 2008 року №00006/08/25-КLІ/S-1, від 13 червня 2007 року №00006/08/25-КLІ/S-1, від 16 лютого 2010 року №00006/08/25-КLІ/S-9.

2 березня 2017 року ПАТ «Банк Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал» було укладено договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором кредиту та іпотечними договорами №0005/17-ВБ.

3 березня 2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінкепітал» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором кредиту та іпотечними договорами №0005/17-ВБФ.

ОСОБА_2 набуто право власності на іпотечне майно та здійснено відчуження майна ТзОВ «Бізнес Груп Буковина», ТзОВ «Буковина Бізнес Груп», Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 235498180 від 4 грудня 2020 року ТзОВ «АТБ-Маркет» згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 2020 року є власником торгово-офісних приміщень 1-1 1-16, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Вказані торгово-офісні приміщення складаються з підвалу 1-16 складу площею 365,5 кв.м, 1 поверху 1-1 торгового залу площею 149,8 кв.м, 1-2 приміщення санвузла з умивальником площею 2,7 кв.м, 1-3 вбиральні площею 1,2 кв.м,1-4 вбиральні площею 1,1 кв.м, 1-5 душової площею 1,5 кв.м, 1-6 вбиральні площею 1,1 кв.м, 1-7 коридору площею 5,3 кв.м, 1-8 коридору площею 4,6 кв.м, 1-9 приміщення площею 10,7 кв.м, 1-10 приміщення площею 6,8 кв.м, 1-13 торгового залу площею 320 кв.м, 1-14 коридору площею 12,6 кв.м, 1-15 торгового залу площею 82,3 кв.м загальною площею 1025,1 кв.м

Згідно цієї ж довідки ТзОВ «Буковина Бізнес Груп» належать на праві власності будівлі торгово-виставкового комплексу з конференц-залом та інтернет-кафе з дитячими розважальними атракціонами загальною площею 4581,2 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.11-14).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 235498328 від 4 грудня 2020 року ТзОВ «Бізнес Груп Буковина» належать на праві власності наступні будівлі: літ.А магазин салон будівельних матеріалів, загальною площею 2249,8 кв.м., літ Б- офіс, складські приміщення, творча майстерня, загальною площею 645,5 кв.м., літ В- котельня загальною площею 18, 2 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.15-18)

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім цього, як роз`яснено Верховним Судом України у пункті 10 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 334/6521/19.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Предметом позову ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Плафена-ЛТД», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останні просили ухвалити судове рішення, є визнання недійсним договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінкепітал» та ОСОБА_2 , про відступлення права вимоги від 3 березня 2017 року №0005/17-ВБФ та зобов`язання державного реєстратора провести відповідні реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно.

Отже вказаний спір стосується, зокрема, майнових прав і ОСОБА_1 на таке нерухоме майно.

Оскільки ТзОВ «Бізнес Груп Буковина», ТзОВ «Буковина Бізнес Груп», ТзОВ «АТБ-Маркет» є власниками майна, щодо якого укладений оспорюваний договір про відступлення права вимоги, і мають об`єктивну можливість розпорядитися ним на власний розсуд у будь-який час, зокрема відчужити його, суд першої інстанції, обґрунтовуючи вид забезпечення позову, дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно. Такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки спірне нерухоме майно залишається в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися ним обмежується лише на певний час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про неможливість вжиття заходів забезпечення позову за вимогами немайнового характеру.

Згідно правової позиції, яка викладена Верховним Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16 серпня 2018 у справі № 910/1040/18 умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи ТзОВ «Бізнес Груп Буковина», ТзОВ «Буковина Бізнес Груп», ТзОВ «АТБ-Маркет» буде відчужене належне їм на праві власності спірне нерухоме майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 . Тому в даному випадку застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке нерухоме майно є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Щодо аргументу апеляційної скарги про незаконність ухвали, оскільки суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, колегія суддів вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у матеріалах справи відсутні докази існування обставин, які зумовлюють обов`язок суду вирішити питання про зустрічне забезпечення, з огляду на що доводи у наведеній частині є необґрунтованими.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 02 листопада 2020 року у справі № 755/15414/15-ц.

Окрім того, необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції накладено арешт на майно ТзОВ «АТБ-маркет», ТзОВ «Бізнес Груп Буковина», ТзОВ «Буковина бізнес Груп», які не були залучені до участі у даній справі.

Наведена вище обставина спростовується наявним в матеріалах справи журналом судового засідання від 17 жовтня 2020 року, з якого вбачається, що судом першої інстанції 17 грудня 2020 року протокольною ухвалою було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп Буковина», Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина Бізнес Груп» (а.с.30-31).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Зважаючи на наведене, доводи заявника зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковина Бізнес Груп» залишити без задоволення.

Ухвалу Садгірського районного суду міста Чернівці від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 квітня 2021 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна