ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 641/801/16-ц

провадження № 61-18324св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Правекс Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк», подану адвокатом Радченко Вікторією Юріївною, на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова

від 1 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Боговського Д. Є., та постанову Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «Правекс Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивувало тим, що 1 грудня 2005 року Акціонерний комерційний банк (далі - АКБ) «Правекс Банк», правонаступником якого є АКБ «Правекс Банк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 12296-293/05М, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 25 000 доларів США строком

до 1 грудня 2025 року.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов повернення кредитних коштів на 29 травня 2015 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 260,05 доларів США, з яких: 21 152 доларів США - заборгованість за кредитом та 16 108,05 доларів США - заборгованість за процентами.

За таких обставин просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 260,05 доларів США.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 1 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив зі спливу позовної давності, оскільки останньою датою фактичного погашення заборгованості за кредитом є 30 серпня 2012 року, а позов банк подав

у січні 2016 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 1 квітня 2019 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачем до ухвалення рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2019 року представник АТ «Правекс Банк» - адвокат Радченко В. Ю. подала до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 1 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку судів попередніх інстанцій про сплив позовної давності, оскільки перебіг позовної давності повинен обраховуватись з дня закінчення дії кредитного договору, а саме з 1 грудня 2025 року.

Крім того, позивач вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про сплив позовної давності за черговими платежами, строк виконання яких настав з 22 січня 2013 року і триває до 11 листопада 2025 року, оскільки перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за щомісячними платежами починається з наступного дня після настання терміну внесення кожного чергового платежу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції і ухвалою цього ж суду від 9 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 1 грудня 2005 року

АКБ «Правекс Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12296-293/05М, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 25 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 строком до 1 грудня 2025 року зі сплатою 12% річних та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі відповідно до визначеного договором графіку і сплачувати проценти.

26 березня 2009 року цими ж сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 12296-293/05М від 1 грудня 2005 року, яким змінено графік погашення заборгованості за кредитом.

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконував належним чином, у зв`язку з чим на 29 травня 2015 року відповідачу нараховано заборгованість у сумі 37 260,05 доларів США, з яких 21 152 доларів США - заборгованість за кредитом та 16 108,05 доларів США заборгованість за процентами.

Судами встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом відповідачем здійснено 30 серпня 2012 року у сумі 20 грн.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ «Правекс Банк» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 1 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено

у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга

статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається строком

з 1 грудня 2005 року до 1 грудня 2025 року

У пункті 4.4 кредитного договору сторони погодили, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом більше десяти календарних днів строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 договору, припиняється достроково на одинадцятий день прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміни строку виконання основного зобов`язання.

Зі змісту пункту 4.4 кредитного договору суди встановили, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом.

Такого висновку в аналогічних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 431/3873/15-ц (провадження № 61-20671св19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суді

від 15 червня 2020 року у справа № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19) відступлено від правового висновку Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2018 року у справі 756/11460/15-ц (провадження № 61-18170св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 534/711/16-ц (провадження № 61-11080св19) про те, що обумовлена у кредитному договорі зміна строку виконання основного зобов`язання можлива лише за наявності одночасно двох умов: виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості та письмове повідомлення його банком про припинення строку користування кредитом. Зроблено правильний висновок, що у разі, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою

статті 1050 ЦК України.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

У клопотанні від 10 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лиска П. О. просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що на підставі пункту 4.4 кредитного договору строк користування ОСОБА_1 кредитом припинився достроково, останній платіж здійснено ним 30 серпня 2012 року, проте з цим позовом АТ КБ «Правекс-Банк» звернулося тільки у січні 2016 року, позовні вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення кредиту та процентів за користування кредитом до зміненої дати закінчення строку кредитування, однак у їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня

2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, які були нараховані банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі пункту 4.4 кредитного договору.

Банком не заявлено вимоги про стягнення сум, передбачених частиною другою

статті 625 ЦК України.

Неправильне застосування норм матеріального права надає суду касаційної інстанції повноваження не обмежуватися доводами та вимогами касаційної скарги як визначено частиною третьою статті 400 ЦПК України.

Відповідно до статті 412 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, однак вказали неналежні мотиви та підстави для такої відмови, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають зміні у їх мотивувальних частинах.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про зміну судових рішень у їх мотивувальних частинах, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 412 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги,статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк», подану адвокатом Радченко Вікторією Юріївною, задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 1 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук