Справа № 183/3940/20
№ 2/183/862/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що має юридичне значення, визнання право власності, в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Перещепинської міської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області, в якій з урахуванням уточнень позовних вимог від 23.12.2020 року просить:

-встановити факт родинних зав`язків між ним та його бабусею ОСОБА_3 ;

-встановити факт належності державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 010642 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати за ним право власності на 8/23 частин житлового будинку, який знаходиться на території Перещепинської міської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 , яка за життя, а саме 12 квітня 2002 року, склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Доля Ю.О., яким заповіла на його ім`я житловий будинок з надвірними побудовами та присадибну ділянку в АДРЕСА_1 . Цим же заповітом земельний пай та майновий пай спадкодавець заповіла своїй дочці, - ОСОБА_2 .

У встановлений законом строк позивач звернувся до новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а в подальшому із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Крутько Л.П. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що видано відповідну постанову № 2259/02-14 від 30.10.2015 року.

У видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з декількох причин:

-в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДП № 010642, виданого на ім`я ОСОБА_3 , відрізняється по-батькові бабусі ОСОБА_3 , що унеможливлює встановлення належного спадкодавця;

-ОСОБА_3 заповіла зазначений вище житловий будинок та присадибну ділянку, однак через наявні відмінності нотаріус не має можливості встановити факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем;

-у наданому свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок державний нотаріус вважає наявною підчистку документу щодо частки будинку, що суперечить вимогам чинного законодавства;

-з заповіту вбачається, що предметом спадкування є цілий будинок, а згідно з наданим правовстановлюючим документом спадкодавцеві належить лише 8/23 частин спадкового будинку.

Посилаючись на обставини, викладені у позові, позивач зауважує на неможливість захисту свого порушеного права, інакше, як в судовому порядку.

24 липня 2020 року відкрите провадження у справі (а.с. 20-21).

Цією ж ухвалою витребувано з Новомосковської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Представник позивача адвокат Лазуренко І.Ф. в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовну заяву підтримала.

Представник відповідача Перещепинської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , у відповідності до якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_3 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 144/2015, у відповідності до якої, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 прийняв спадщину, подавши відповідну заяву (а.с. 67).

Так само із заявою про прийняття спадщина за заповітом звернулася ОСОБА_2 (а.с. 68), яка 22 листопада 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину на спадщину (а.с. 81), визначену заповідачем ОСОБА_3 у заповіті, посвідченому 12.04.2002 року секретарем виконавчого комітету Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 90 (а.с. 72)

30.10.2015 року державним нотаріусом Крутько Л.П. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з розбіжностями в анкетних даних заповідача, визначених у свідоцтві про смерть, державному акті на право приватної власності на землю тощо. Крім того, ОСОБА_3 заповіла означене майно в повному обсязі своєму онукові ОСОБА_1 , а з представлених документів не можливо встановити факт родинних відносин, як і не можливо визначити обсяг спадкового майна, оскільки згідно правовстановлюючого документу ОСОБА_3 належало лише 8/23 частини житлового будинку (а.с. 78).

За даними Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 010642, виданого Багатською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18737, ОСОБА_3 ккінічні передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,9851 га для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га, для ведення підсобного господарства 0,1351 га (а.с. 11).

Таким чином, аналіз поданих документів свідчить про наявність розбіжностей в написанні по-батькові особи, на ім`я якої видано державний акт на право приватної власності на землю та померлої особи, яка за життя склала заповіт на означене майно на ім`я позивача.

Крім того, у відповідності до заповіту, зазначеного вище, ОСОБА_3 заповіла житловий будинок та присадибну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 своєму онукові ОСОБА_1 (а.с. 72).

Між тим, у свідоцтві про народження дочки спадкодавця - ОСОБА_4 матір`ю значиться російською мовою ОСОБА_5 , а у свідоцтві про шлюб остання зазначена, як ОСОБА_6 (а.с. 78).

З означених документів не можливо встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем.

Також, у відповідності до Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 16.03.1989 року виконавчим комітетом Новомосковської районної ради 22.08.1990 року, ОСОБА_3 набула право власності на 8/23 частин житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с. 76).

Однак, у заповіті, посвідченому секретарем виконавчого комітету Багатської сільської ради Новомосковського району 12 квітня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 90, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 весь житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 72).

Означена невідповідність перешкоджає позивачеві у реалізації її права, в тому числі на спадкування, не може бути усунена іншим чином, ніж шляхом встановлення юридичного факту. При цьому, вимоги позивача підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається позивач.

Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 , встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_7 (а.с. 9).

В свою чергу, суду подане свідоцтво про народження ОСОБА_1 , у відповідності до якого його матір`ю є ОСОБА_2 .

У відповідності до ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Довідкою наданою виконкомом Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з онуком ОСОБА_1 (а.с. 72).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті, а ч.2 ст. 315 ЦПК Українипередбачено можливість встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно листа ВСУ 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для позивача важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що право власності на 8/23 частин спірного житлового будинку було набуте спадкодавцем ОСОБА_3 у 1990 році.

На час видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, суду доведено факт родинних відносин між бабою ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_1 , встановлено факт належності правовстановлюючого документу державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_1 , виданого Багатською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18737, - ОСОБА_3 . В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що спадкодавець ОСОБА_3 на законних підставах набула право власності на 8/23 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , враховуючи встановлені обставини щодо кола спадкоємців, до позивача, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке мав спадкодавець.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5,12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд , -

ухвалив:

ОСОБА_1 до Перещепинської міської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що має юридичне значення, визнання право власності, в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між бабою ОСОБА_8 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онуком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу державного акту на право приватної власності серії І-ДП № 010642, виданого Багатською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18737.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 8/23 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суду в тридцятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Сорока.