Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
31.03.2021 394/88/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Довгій С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку два місяці для подання до Новоархангельської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого спадщину прийняла її матір ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір померла і спадкоємцями за законом стали вона та її брат ОСОБА_2 .

Після поховання матері брат відібрав у неї письмову заяву до нотаріальної контори про прийняття нею спадщини після смерті матері.

Після поховання матері вона в терміновому порядку була вимушена виїхати за межі України до Російської Федерації на роботу. Брат пообіцяв, що самостійно оформить на них обох спадщину після смерті матері і отримає всі необхідні правовстановлюючі документи. За кордоном позивач пробула близько року і по поверненню із-за кордону у вересні 2004 року при зустрічі із братом, останній повідомив, що отримав два свідоцтва про право на спадщину. Вказані свідоцтва брат передав фермеру, з яким були укладені договори оренди їхніх земельних ділянок.

Відповідач, в якості орендної плати, двічі на рік привозив їй продукти харчування і постійно повідомляв, що орендар не платить у повному розмірі орендну плату та шукає нового орендаря, коли закінчиться строк оренди.

По поверненню із Російської Федерації стан здоров`я позивача дуже погіршився, вона почала страждати на тяжку хворобу ніг, сама не могла пересуватись, виходити із квартири і знаходилась на повному обслуговуванні своєї дочки та внука.

В зв`язку з тим, що вона повністю довірилась брату, який її зрадив та обманним шляхом заволодів її частками землі, вона 20.06.2019 року звернулась до брата із проханням надати їй всі документи про право власності на спадкове майно.

Відповідач пообіцяв забрати всі документи у фермера, а потім взагалі перестав із нею спілкуватись і на зв`язок не виходив.

Внаслідок з`ясування всіх обставин, позивачем було встановлено, що вона ніякого права власності на спадкову земельну ділянку не має і, що брат обманним шляхом заволодів сертифікатами на право власності на земельну частку (пай), які належали їх покійним батькам.

Оскільки позивач була введена в оману братом, знаходилась за межами України та довгий час хворіла, то вона пропустила строк подачі заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини з поважних причин.

При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у оформленні спадкування після смерті матері, оскільки нею був пропущений відведений Законом строк.

Всі перелічені обставини просила вважати поважними причинами пропущеного строку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, зазначені у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки позивач жодним доказом не довела всі ті обставини, на які вона посилається у позовній заяві і окремо зазначив, що з приводу надання неправдивої інформації позивачем відкрито кримінальне провадженні і проводиться досудове розслідування.

Судовий розгляд даної справи відбувався протягом значного часу, 16.03.2021 року представником позивача було заявлено клопотання про допит свідків, які підтвердять поважність причини пропуску позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини і дане клопотання судом було задоволено та оголошено перерву в судовому засіданні на 24.03.2021 року.

24.03.2021 року представник позивача в судове засідання не з`явився, подав на електронну адресу суду клопотання про перенесення судового засідання внаслідок його хвороби, підтверджуючі документи суду не надав.

Сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, судом було оголошено перерву у розгляді справи на 31.03.2021 року.

В судове засідання на 31.03.2021 року представник позивача не з`явився, подав на електронну адресу суду клопотання про перенесення судового засідання внаслідок участі його у іншому розгляді кримінального провадження у іншому суді, на підтвердження зазначеної позиції жодних доказів суду не надав.

Враховуючи вимоги розумності строків розгляду справи судом , неприпустимості зловживання процесуальними правами та вимог п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мартинівці Новоархангельського району Кіровоградської області, про що свідчить відповідна копія Свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

Довідкою Мартинівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області засвідчується, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала і була зареєстрована до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мартинівка Новоархангельського району Кіровоградської області. В даному домоволодінні проживала сама.

Родинний зв`язок між померлою та позивачем підтверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно якого прізвище позивача після одруження - « ОСОБА_1 » та про народження останньої, де її матір`ю записана ОСОБА_3 .

Постановою нотаріуса від 14.01.2020 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 внаслідок пропущеного терміну та відсутності необхідної інформації та документів.

Згідно інформації, наданої державним нотаріусом Новоархангельської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не відкривалась, заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не надходили, свідоцтво про право на спадщино не видавалось, заповіти від імені померлої не посвідчувались.

Згідно ст. ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень зазначених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом даних норм, позивач повинен довести поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини саме в період протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як доказ поважності причин пропущеного строку позивачем надано до суду довідку за вих. № 237/20 від 17.11.2019 року за підписом генерального директора та головного бухгалтера фірми «БіЛімекс» м.Москви про те, що ОСОБА_1 працювала у індивідуальному приватному підприємстві фірма БіЛімекс з 05.06.2003 року по 17.09.2004 року на посаді маляра-штукатура, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

За клопотанням представника відповідача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19.06.2020 року було надіслано компетентному суду Російської Федерації доручення про виконання окремих процесуальних дій, а саме про витребування інформації щодо реєстрації фірми «БіЛімекс», поштовий індекс 101000, РФ, м.Москва, вул..Багратіона буд.292 т.+ , індивідуальне приватне підприємство ОДРН 800961.

Згідно виконаного судового доручення до суду надійшла інформація від Управління Федеральної податкової служби по м.Москві про те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та Єдиному державному реєстрі платників податків дані відносно організації «БіЛімекс» із вказаними ідентифікуючими даними відсутні.

Крім того, за інформацією Головного управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по місту Москва від 06.11.2020 року дані про в`їзд та перебування на території Російської Федерації громадянки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні.

Тому у відповідності до вимог статтей 79,89,95 ЦПК України даний доказ судом не може бути прийнятим до уваги, оскільки запитувана інформація з приводу вказаної довідки повністю спростовує її зміст.

Інші докази, які були надані позивачем щодо поважності причини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме копії епікризів Кіровоградської обласної лікарні від 2012,2013,2014 років, копія результатів досліджень від 2013 року, копія довідки лікаря від 05.07.2018 року судом не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки жодним чином не підтверджують неможливість позивачем звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у період з 10.11.2003 року по 10.05.2004 року.

Крім того, за інформацією головного лікаря КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 19.06.2020 року у журналі реєстрації хворих архіву КНП «КОЛ КОР» ОСОБА_1 у період з 01.06.2003 року по 01.10.2004 року не значиться.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Встановлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Як роз`яснено Верховним Судом України у п.24 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Враховуючи інформацію нотаріуса про те, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась, заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не надходили, на час її смерті вона проживала сама, а також вимоги п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» щодо неприйняття ніким спадщини, належним відповідачем повинна бути територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини з приводу нерухомого майна, а саме земельної ділянки.

Судом представнику позивача було роз`яснено положення ст. 51 ЦПК України, однак представник стверджував, що належним відповідачем по справі є ОСОБА_2 .

Тому з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд проводить розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Так, представником відповідача заявлено до суду вимогу щодо стягнення із позивача на користь відповідача понесені витрати, які пов`язані з розглядом справи в сумі 67567 грн.41 коп. та надав докази понесених витрат.

Дослідивши подані документи, суд задовольняє понесені витрати на суму 65344 грн.70 коп., оскільки відповідно до наданого суду акту виконаних робіт від 13.10.2020 року судом враховано витрати на суму 5082 грн.- ( явка до суду 09.10.2020 року) та докази придбання пального на суму 440 грн.

Інші витрати згідно наданого акту судом не може бути враховано, оскільки, як зазначено у акті, представник приймав участь у судовому засіданні з 09.00 години до 10.30 години по справі № 394/1021/19, однак судом розглядається справа № 394/88/20 і розгляд справи 09.10.2020 року відбувався з 11.22 години до 11.28 години згідно журналу судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати , пов`язані із розглядом справи в сумі 65344 ( шістдесят п`ять тисяч триста сорок чотири)грн. 70 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядку визначеному ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 08 квітня 2021 року.

Суддя: