Єдиний унікальний номер 243/7257/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/463/21
Єдиний унікальний номер № 243/7257/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/463/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О, Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 у цивільній справі № 243/7257/16-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2020 року (суддя Воронков Д.В.), повний текст рішення складений 24 грудня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
До укладання шлюбу відповідачу належав одноповерховий житловий будинок, житловою площею 10 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За період перебування у шлюбі нею та відповідачем вказаний будинок було перебудовано: замінено вікна, дах, добудовано до будинку кухню, санвузол, ванну, котельну, коридор та збудовано другий поверх з двох житлових кімнат. Будівлю було обладнано водопостачанням, каналізацією, газопостачанням та системою опалення, проведено заміну електрики, збудовано новий гараж, накриття над двором, замощення дворової та прибудинкової території, замінено огорожу, збудовано два підсобних приміщення (сараї), літню кухню, літній душ, вбиральню та свердловину глибиною 20 м. Тобто, замість старого будинку, за вказаною адресою знаходиться інший новий житловий будинок, що побудований за час шлюбу.
Згідно експертного висновку вартість вищевказаних поліпшень будинку, що були зроблені під час шлюбу, складає - 462741 гривень.
З метою досудового поділу спільного сумісного майна подружжя та врегулювання спірних питань вона запропонувала відповідачу добровільно поділити сумісне майно, але відповідач вигнав її та доньку з будинку та змінив дверні замки.
Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя: вище перелічене рухоме майно; автомобілі: ГАЗ 330202 держномер НОМЕР_1 , знятий з держреєстрації 21.08.2012 р. та друге - колір сірий, рік випуску 2011, дата реєстрації за відповідачем 28.08.2012 р., продана 25.11.2016 р.; самочинно побудований двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вартість будівництва та будівельних матеріалів належать сторонам в рівних частках.
Враховуючи, що вищевказане рухоме майно перебуває у володінні ОСОБА_1 та частина відчужена відповідачем під час розгляду справи, поділити майно, що є спільною сумісною власністю, наступним чином:
- стягнути з відповідача на її користь вартість 1/2 частки автомобіля «Газель» ГАЗ 330202, 2007 року випуску та автомобіля «Газель» ГАЗ 330202, 2011 року випуску, що складає 130620 грн.;
- визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає 1/2 частці поліпшень, визначених у експертному висновку №1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 гривень 50 копійок.
- залишити в спільному користуванні сторін: подвір`я, на якому розташовано жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами; хвіртку, ворота та паркани;
- визнати її співзабудовником двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з правом здачі будинку до експлуатації.
- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні майном, що належить їй на праві приватної власності та залишене у спільному користуванні сторін.
- стягнути з відповідача на її користь вартість судових витрат, вартість юридичних послуг та вартість експертиз.
19.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому останній вказав, що у володінні ОСОБА_2 перебуває майно, яке було придбано сторонами під час шлюбу, а саме: набір м`якої меблі вартістю 1500 грн., плита газова «Горєньє» вартістю 4500 грн., ноутбук «Ассер» вартістю 6200 грн., планшет «Леново» вартістю 3000 грн., люстри 4 шт. загальною вартістю 1500 грн., ліжко двоспальне з матрацом вартістю 2900 грн., холодильник «Донбасс» вартістю 900 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» вартістю 750 грн., мопед «Дефіант» вартістю 6000 грн., велосипед вартістю 1000 грн., відеокамера «Сони» вартістю 2000 грн., насос «Водолей» вартістю 900 грн., автомойка «Керхер» вартістю 1500 грн., генератор вартістю 1300 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 5700 грн., ваза напільна 3 шт. загальною вартістю 1200 грн., ваза криштальна вартістю 420 грн., фотоапарат «Нікон» вартістю 3000 грн., обручальна золота каблучка вартістю 3500 грн., золотий перстень вартістю 6000 грн., пральна машина «Сег» вартістю 1300 грн., шифер 35 листів загальною вартістю 1750грн., шини автомобільні «Амтел» 6 шт. на загальну суму 9000 грн., кондиціонер «Хаєр» вартістю 2200 грн., ДВД програвач вартістю 530 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 4500 грн., пилосос «Самсунг» вартістю 2000грн., пилосос «Филипс» вартістю 2300 грн., кухонний комбайн вартістю 2500 грн., міксер вартістю 590 грн., соковижималка вартістю 1800 грн., комп`ютерний стілець вартістю 1000 грн., комп`ютерне крісло вартістю 900 грн., настільна лампа вартістю 400 грн., металеві листи з нержавіючої сталі 8 шт. загальною вартістю 4800 грн., принтер кольоровий вартістю 2000 грн., швейна машина «Сингер» вартістю 4700. Загальна вартість майна складає 101940 грн.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: холодильник NORD, шафу книжкову, телевізор «Alpari», музичний центр «АРІСТАР», кондиціонер «NORD», Відео домофон; пральну машину «SEG», чайник електричний «PHILIPS»,автоматичний стабілізатор напруги; мікрохвильову піч «SAMSUNG», гідро акумулятор, ванну, санвузол, компресор, басейн, гойдалку садову, бак для води, автоматичний привід для воріт, набор м`якої меблі, газову плиту « Gorenje», насос «Водограй», комп`ютер «ассеr», люстри 4 шт., ліжко двох спальне з матрацом, мопед «Дефіант», генератор «Forte», шини автомобільні «АМТЕЛ», кондиціонер «Hair», ДВД програвач, комп`ютерний стіл, комп`ютерне крісло, принтер кольоровий, автомойку «Кеrher».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що складає вартість ? частки автомобіля «Газ» 330202, колір сірий, рік випуску 2011, двигун дизель, шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2781 см.3, вартістю 176300 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні майном, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та залишено у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В задоволенні решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2016 року на автомобіль марки ГАЗ 330202, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки ГАЗ 33021, 1997 року випуску, синього кольору, державний номер НОМЕР_3 ; автомобіль марки RENAULT, 1986 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_4 , - знято.

Додатковим рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2021 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Апеляційні скарги подали обидві сторони по справі.

У апеляційній сказі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог: стягнути з відповідача на її користь вартість ? частки автомобіля «Газель» ГАЗ 330202 - держномер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, яка знята з державної реєстрації 21.08.2012 році - 42 470 грн.00 коп.; визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого: АДРЕСА_1 , що відповідає ? частці поліпшень визначених у експертному висновку № 1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 грн. 50 коп.; залишити у спільному користуванні подвір`я, на якому розташовано жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, хвіртку, ворота та паркани; визнати її співзабудовником двоповерхового житлового вказаного будинку з правом здачі будинку до експлуатації; стягнути на її користь вартості судових витрат, вартості юридичних послуг та вартості експертиз.

Змінити оскаржуване рішення суду та задовольнити наступні позовні вимоги: стягнути з відповідача на її користь вартість ? частки автомобілю «Газель» - держномер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, яка знята з державної реєстрації 21.08.2012 році - 42 470 грн. 00 коп.; визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає ? частці поліпшень визначених у експертному висновку № 1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 грн. 50 коп.; залишити у спільному користуванні подвір`я, на якому розташовано жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, хвіртку, ворота та парками та визнати її співзабудовником двоповерхового спірного житлового будинку з надвірними та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з правом здачі будинку до експлуатації. Стягнути з відповідача на її користь вартість судових витрат, юридичних послуг та експертиз. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 88 150 грн., як компенсацію вартості ? частини автомобіля ГАЗ 330202, та прийняти в цій частині нове рішення суду, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 15 000 грн.. що складає ? частину вартості автомобіля ГАЗ 330202 за наданим ним договором купівлі-продажу автомобіля.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБ, ЯКІ ПОДАЛИ АПЕЛЯЦІЙНІ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 зазначає, що судом безпідставно не взяті до уваги, як докази: копія архівної справи КП «БТІ» на самочинно реконструйований житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з якої можна встановити дату будівництва, матеріал, стан зазначеного будинку та господарських будівель та споруд; експертний висновок, який визначив вартість будівельних матеріалів, робіт та обсяг поліпшень у вигляді вартості будівельних матеріалів, робіт вказаного житлового будинку;

Вважає, що відповідач, в свою чергу, не надав належних та допустимих доказів тому, що реконструкція та нове будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд здійснені відповідачем по справі за свої особисті кошти, за час шлюбу із позивачем. Судом безпідставно не було враховано докази позивача та враховані покази свідків з боку відповідача, які не спростували обсяг рівної участі кожного з подружжя в будівництві будинку, розмір матеріальних внесків та працю кожного з них, а відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростували принцип рівності часток подружжя.

Судом не прийнято до уваги, що до укладення шлюбу, відповідачу належав одноповерховий житловий будинок, вартість якого складала сто шість мільйонів сімсот тринадцять карбованців, а за період шлюбу нею та відповідачем було перебудовано вказаний будинок та замість старого побудований новий житловий будинок, вартість якого, з урахуванням поліпшень, визначена у експертному висновку № 1143/1144 від 30.03.2018 року в розмірі 231370 грн. 50 коп., який відповідачем не спростовано.

Також вважає, що суд безпідставно позбавив її права співзабудовника, яке виникло у неї внаслідок реконструкції та нового будівництва спірного будинку за її безпосередньою участю, та враховуючі, що право власності на нерухоме майно є похідним від права забудовника, суд позбавив її можливості мирно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, в якому вона зареєстрована та має право користування. Тобто маючи право співзабудовника, вона також має право власності.

В частині відмови у стягненні з відповідача на її користь вартості ? частки автомобіля «Газель» ГАЗ 330202 - держномер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, яка знята з державної реєстрації 21.08.2012 році - 42 470 грн.00 коп., вважає, що відповідач по справі не довів, що гроші від продажу цього авто він використав для покупки авто ГАЗ 330202, 2011 року випуску, а скориставшись тим, що ухвала суду про накладення арешту на автомобіль до відповідних органів не надходила, продав автомобіль ГАЗ 330202, 2011 року випуску під час розгляду справи в суді.

Крім того вважає, що прийнявши заяву відповідача, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 мотивована тим, що вказуючи вартість автомобіля у розмірі 176 300 грн., суд виходив з висновку експертної оцінки, проте таким висновком погодитися не можна, оскільки експертом автомобіль не оглядався, а вартість визначена згідно з каталогом за аналогічною маркою автомобіля. У судовому засіданні він заявляв, що автомобіль продав через істотні недоліки та неможливість його використання за призначенням.

При цьому він повідомляв, що за укладеним договором купівлі - продажу автомобіля в Територіальному сервісному центрі 1443 м. Краматорськ спірний автомобіль був ним проданий за 30 000 грн.

Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у залученні до матеріалів справи договору-купівлі продажу автомобіля, яким підтверджується продаж за 30 000 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

На адресу суду надійшов відзив від представника позивача ОСОБА_4 на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить суд відмовити у задоволенні у апеляційної скарги. Зазначає, що про наявність вказаного в апеляційній скарзі договору купівлі-продажу автомобіля відповідач повідомив на стадії судового процесу, коли вже не передбачено подання доказів, а тому він у суді не досліджувався. Вважає, що відповідач, продавши автомобіль, навмисно створив ситуацію для зменшення частки у спільному майні подружжя, яке підлягає поділу, тому розподіл вартості автомобіля повинен здійснюватися згідно дійсної вартості на час розгляду справи судом, визначеної в експертному дослідженні.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 підтримав, просив задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, а апеляційну скаргу позивачки відхилити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Зі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1996 року (т.1 а. с. 9) .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.10.2013 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Зі змісту рішення вбачається, що сторони припинили шлюбні стосунки з вересня 2013 року (т.1. а. с. 13 ).

Від вказаного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_6 ( т.1 а. с. 9).

Довідкою КМУ «Міська лікарня № 3» м. Краматорська, а також копією трудової книжки ОСОБА_2 встановлено той факт, що остання з 06.07.1992 року працювала на посадах в медичних установах м. Краматорська та м. Слов`янська (а. с. 97 -99).

Згідно договору дарування житлового будинку від 22.05.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., реєстраційний номер 5832, ОСОБА_1 на праві власності належить будинок з господарськими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці за вказаною адресою розташовані: житловий будинок А-1 житловою площею 10,2 м. кв., літня кухня б-1, гараж цегловий Д, сарай дерев`яний, що обкладений цеглою Д, сарай цегловий Е, погреб, літня кухня дерев`яна - Г та ін. ( т.1 а. с. 11-12).

Аналогічні характеристики зазначеного будинку також містяться у технічній документації, що долучена до матеріалів справи (т.1 а.с. 38-45 ).

З копії матеріалів інвентаризаційної справи, що були витребувані судом на вимогу експерта та містяться в матеріалах справи, вбачається, що спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці у відповідності до договору № 43 на право будування будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.12.1951 року. (т.1 а. с. 181).

Висновком № 1143/1144 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи:

1. Визнати ринкову вартість житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 22.05.1996 року не надається можливим.

2. Ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 на час проведення дослідження складає 390 029 грн.

3. Вартість матеріалів та робіт, проведених при перебудові, реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 складає 462741 грн. Відокремити кількість використаного матеріалу та будівельних робіт під час реконструкції житлового будинку не надається можливим.

4. Після 22.05.1996 року були виконанні наступні поліпшення: побудована двохповерхова житлова прибудова, влаштовано конструкцію навісу над повір`ям, ворота, вимощення; перебудовано приміщення гаражу, літньої кухні, переобладнано сарай в два приміщення, виконана заміна вікон та дверей в житловому будинку А-1 та літньої кухні Б; влаштована ванна кімната в житловому будинку А-1, влаштована система опалення від газового котла;

5. З наданих на дослідження матеріалах дозвіл на здійснення перебудови спірного житлового будинку та декларація про готовність, відсутні.

6. Провести розподіл домоволодіння не уявляється можливим.

7. Відокремити кількість використаного матеріалу та будівельних робіт під час реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 не надається можливим (т.2 а. с. 3-16).

З довідки територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області № 31/5-1443-1471 від 11.05.2019 року вбачається, що відповідно до інформаційної наявної бази даних:

- автомобілі марки «Газель» ГАЗ 330202, 2007 року випуску, білого кольору був зареєстрований за ОСОБА_1 28.03.2007 року, знятий з реєстрації 21.08.2012 року.

- автомобіль марки «Газель» ГАЗ 330202, 2011 року випуску, сірого кольору, був зареєстрований за ОСОБА_1 28.08.2012 року, а 25.11.2016 року вищевказаний автомобіль за договором купівлі-продажу був перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 (т.2 а.с. 155)

Згідно розрахунку № 53 від 23.02.2017 року та акту прийняття висновку судового експерта № 1143/1144, вартість експертного дослідження складає 5348,16 грн. Квитанцією Приватбанку від 22.03.2017 року підтверджено факт оплати ОСОБА_2 вартості проведення експертизи. (т. 1 а. с. 140, т.2 а. с. 1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення відповідає.

Звертаючись до суду з позовом позивачка ОСОБА_2 просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя: зазначене в позові рухоме майно; автомобілі: ГАЗ 330202 держномер НОМЕР_1 , знятий з держреєстрації 21.08.2012 р. та друге - колір сірий, рік випуску 2011, дата реєстрації за відповідачем 28.08.2012 р., продана 25.11.2016 р.; самочинно побудований двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вартість будівництва та будівельних матеріалів належать сторонам в рівних частках. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю, наступним чином: залишити у власності ОСОБА_1 перелічене рухоме майно, загальною вартістю 45663,00 грн. та стягнути з останнього на її користь ? часту вартості вказаного рухомого майна в сумі 22831,5 грн.; стягнути з відповідача на її користь вартість 1/2 частки автомобіля «Газель» ГАЗ 330202, 2007 року випуску та автомобіля «Газель» ГАЗ 330202, 2011 року випуску, що складає 130620 грн.; визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає 1/2 частці поліпшень, визначених у експертному висновку №1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 гривень 50 копійок; залишити в спільному користуванні сторін: подвір`я, на якому розташовано жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами; хвіртку, ворота та паркани; визнати її співзабудовником двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з правом здачі будинку до експлуатації; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні майном, що належить їй на праві приватної власності та залишене у спільному користуванні сторін та стягнути з відповідача на її користь вартість судових витрат, вартість юридичних послуг та вартість експертиз.

Судом частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: холодильник NORD, шафу книжкову, телевізор «Alpari», музичний центр «АРІСТАР», кондиціонер «NORD», Відео домофон; пральну машину «SEG», чайник електричний «PHILIPS»,автоматичний стабілізатор напруги; мікрохвильову піч «SAMSUNG», гідро акумулятор, ванну, санвузол, компресор, басейн, гойдалку садову, бак для води, автоматичний привід для воріт, набор м`якої меблі, газову плиту « Gorenje», насос «Водограй», комп`ютер «ассеr», люстри 4 шт., ліжко двох спальне з матрацом, мопед «Дефіант», генератор «Forte», шини автомобільні «АМТЕЛ», кондиціонер «Hair», ДВД програвач, комп`ютерний стіл, комп`ютерне крісло, принтер кольоровий, автомойку «Кеrher». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що складає вартість ? частки автомобіля «Газ» 330202, колір сірий, рік випуску 2011, двигун дизель, шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2781 см.3, вартістю 176300 грн. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні майном, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та залишено у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В задоволенні решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог щодо: стягнення з відповідача на її користь вартості 1/2 частки автомобіля «Газель» ГАЗ 330202, 2007 року випуску, знятого з реєстрації 21.08.2012 року в розмірі 42470 грн.; визнання за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає 1/2 частці поліпшень, визначених у експертному висновку №1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 гривень 50 копійок; залишення в спільному користуванні сторін: подвір`я, на якому розташовано жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами; хвіртку, ворота та паркани; визнання її співзабудовником двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з правом здачі будинку до експлуатації; зобов`язання ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь вартості судових витрат.

В іншій частині рішення суду позивачкою ОСОБА_2 не оскаржується.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивачки про стягнення з нього ? частини вартості автомобіля ГАЗ 330202, 2011 року випуску, сірого кольору в розмірі 88150 грн., вартість якого, згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу № 139-19 від 26.09.2019 року, складає 176300 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, апеляційний суд вважає його таким, що відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України (статті 22 КпШС України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норми статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Окрім того, правом на спростування режиму спільно сумісного майна подружжя під час поділу майна подружжя наділений тільки другий з подружжя.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України, статті 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною першою статті 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що за період шлюбу сторонами було придбано рухоме майно, до якого відносяться автомобілі: марки «Газель» ГАЗ 330202, 2007 року випуску, білого кольору, був зареєстрований за ОСОБА_1 28.03.2007 року, знятий з реєстрації 21.08.2012 року; марки «Газель» ГАЗ 330202, 2011 року випуску, сірого кольору, був зареєстрований за ОСОБА_1 28.08.2012 року, а 25.11.2016 року вищевказаний автомобіль за договором купівлі-продажу був перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 (т.2 а.с. 155), а право власності на будинок з господарськими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_1 набув до реєстрації шлюбу за договором дарування житлового будинку від 22.05.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., реєстраційний номер 5832.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у Постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц, провадження № 14-43цс20 у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти .

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Судом встановлено, що після 22.05.1996 року спірний житловий будинок було перебудовано, та реконструйовано самочинно, дозвільна будівельна документація на збудований двохповерховий будинок відсутня.

Як зазначено у висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18), у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивачки про визнання спільною сумісною власністю подружжя самочинно побудованого двоповерхового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вартість будівництва та будівельних матеріалів належать сторонам в рівних частках та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає 1/2 частці поліпшень, визначених у експертному висновку №1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 гривень 50 копійок та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині з наступних підстав.

По-перше, позивачем не заявлялася та не була предметом розгляду даної справи вимога про визнання будівельних матеріалів спільно нажитим майном.

По-друге, суд обґрунтовано звернув увагу, на той факт, що експертний висновок №1143/1144 від 30.03.2018 року не містить переліку та обсягу будівельних матеріалів, витрачених для будівництва будинку з надвірними будівлями та спорудами, що, з урахуванням спростованої ОСОБА_1 презумпції спільності права власності подружжя, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про позбавлення можливості визначення обсягу витрачених спірних будівельних матеріалів.

Крім того, розглядаючи позовні вимоги через призму вимог ст. 71 СК України, суду не є зрозумілими критерії одиниці вимірювання в натурі позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання права власності на поліпшеня, а прив`язка позивачки до змісту експертного висновку при визначенні меж позовних вимог, у даному вигляді є неприпустимою.

Зазначені обставини виключають можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних для будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що відповідає 1/2 частці поліпшень, визначених у експертному висновку №1143/1144 від 30.03.2018 року вартістю 231370 гривень 50 копійок.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховний Суд від 06 травня 2020 року у справі № 722/823/17, провадження № 61-45361св18, від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц, провадження № 61-39287св18.

З вище зазначених підстав колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання позивачки співзабудовником двоповерхового житлового будинку через недоведеність факту існування будинку у якості об`єкта нерухомого майна та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля ГАЗ 330202, 2007 року випуску, та стягнення з відповідача на її користь вартості 1/2 частки вартості зазначеного автомобіля, з наступних підстав.

На підставі належних та допустимих доказів про справі, судом встановлено, що автомобіль ГАЗ 33020, 2007 року випуску, дійсно був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі та є спільним нажитим майном подружжя.

21.08.2012 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, зазначений автомобіль був знятий з реєстрації та проданий.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04.10.2013 року шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Зі змісту рішення вбачається, що сторони припинили шлюбні стосунки з вересня 2013 року (т.1. а. с. 13 ).

З наведеного вбачається, що на час реалізації автомобіля ГАЗ 33020, 2007 року випуску, сторони перебували у шлюбі та мали шлюбні стосунки, тобто були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, доходи та витрати.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині через недоведеність позивачкою відчуження зазначеного автомобіля без її згоди.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не впливають на законність рішення суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування в оскаржуваній стороною частині.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині безпідставного стягнення з нього на користь позивачки 88 150 грн., компенсації вартості ? частини автомобіля ГАЗ 330202 колір синій, рік випуску 2011 року, двигун дизель, оскільки вказаний автомобіль експертом не оглядався, а вартість визначена згідно з каталогом по аналогічній марці автомобіля, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

На підставі належних та допустимих доказів про справі, судом встановлено, що автомобіль ГАЗ 33020, 2011 року випуску, був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі та є спільно нажитим майном подружжя. Цієї обставини сторони по справі також не заперечують.

25.11.2016 року, тобто під час розгляду справи в суді, вищевказаний автомобіль за договором купівлі-продажу був перереєстрований відповідачем ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді не спростував доводи позивачки ОСОБА_6 , що зазначений автомобіль був реалізований без її згоди та вона не отримала грошової компенсації від його продажу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

У п. 22,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року в справі № 728/846/19, постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року в справі № № 537/78/19, постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року в справі № 314/2224/17.

З наведеного вбачається, що судом при визначені вартості реалізованого відповідачем автомобіля цілком обґрунтовано була врахована дійсна (ринкова ) вартість автомобіля, визначена експертним висновком № 139-19 від 26.09.2019 року, яка складає 176300 грн. (т.2 а. с. 178-180).

За викладеними підставами колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції та погоджується з доводами, викладеними у відзиві позивача в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг сторін по справі, підстав для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий-суддя: