ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1931/21 Справа № 201/2885/20 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Кабінет Міністрів України, Первинна профспілкова організація трудового колективу Головного офісу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування рішення Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», оформленого протоколом №27 від 21 лютого 2020 року, про звернення до Кабінету Міністрів України з вимогою про розірвання трудового договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що 21 лютого 2020 року на засіданні комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» було прийнято рішення про направлення Кабінету Міністрів України письмової вимоги про розірвання трудового договору з головою правління АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 , оформлене протоколом № 27 від 21.02.2020 року. В якості обґрунтування оскаржуваного рішення відповідач посилався на порушення позивачем трудового законодавства, зокрема ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, всі його доводи є надуманими та не підтвердженими. Крім того, оскаржуване рішення прийняте за відсутності повноважень, з огляду на відсутність колективного договору між відповідачем та банком.

На підставі викладеного просив суд визнати незаконним та скасувати рішення засідання комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», оформлене протоколом № 27 від 21 лютого 2020 року, про направлення Кабінету Міністрів України письмової вимоги про розірвання трудового договору з головою правління АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року

позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», оформленого протоколом №27 від 21 лютого 2020 року, про звернення до Кабінету Міністрів України з вимогою про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнуто з Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 681 гривня 60 копійок.

З таким рішенням суду Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 45 КЗпП України якщо керівник, стосовно якого пред`явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року на засіданні комітету Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» було прийнято рішення про направлення Кабінету Міністрів України письмової вимоги про розірвання трудового договору з головою правління АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 , оформлене протоколом № 27 від 21.02.2020 року.

У позовній заяві позивач посилається на те, що ОСОБА_1 порушує трудове законодавство, зокрема вимоги ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства. Таким чином, відповідач під час захисту інтересів членів профспілки зобов`язаний одночасно керуватись положеннями статуту, законодавства та колективного договору.

Відповідно до статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Частина 2 статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально- економічних відносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинне законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 Закону про профспілки та ст. 45 КЗпП України, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору.

Згідно з матеріалами справи, оскаржуване рішення було надіслано Кабінетом Міністрів України на адресу АТ КБ «ПриватБанк», де позивач є головою правління, та фактично отримане 05.03.2020, відповідно саме з цієї дати розпочався двотижневий строк на оскарження рішення, який діяв до 19.03.2020, а позов було направлено до суду 18.03.2020, тобто в межах строку, передбаченого законодавством.

З преамбули Протоколу № 27 від 21 лютого 2020 року вбачається, що відповідач має статус первинної профспілкової організації та об`єднує осіб, які працюють в банку. Однак, жодних відомостей про підписання колективного договору в оскаржуваному рішенні не зазначено. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що між банком та відповідачем укладався колективний договір.

З урахуванням відсутності відповідного колективного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виконання вимог оскаржуваного позивачем рішення та вимог про розірвання відповідно до приписів ст. 33 Закону про профспілки.

Крім іншого, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відповідача, його було зареєстровано лише 19 червня 2019 року. Разом з тим, за даними реєстру, окрім відповідача у банку наразі створено та зареєстровано 33 профспілкових організації, з різним статусом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність колективного договору є обов`язковою, як передумова для реалізації процедури, передбаченої в ст. 33 вказаного Закону та ст. 45 КЗпП України.

Отже, враховуючи відсутність колективного договору, укладеного між банком та відповідачем, та з урахуванням наявності інших профспілкових організацій у банку, оскаржуване рішення було прийняте відповідачем без наявності законних повноважень, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що є слушними доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції помилково посилався на роз`яснення п. 14 Постанови Пленуму ВС України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», так як норма статті 45 КЗпП України була викладена у новій редакції згідно Закону № 2343-ІІІ від 05.04.2001 року, однак зазначене не спростовує правильність встановлених судом першої інстанції висновків у справі.

Так, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Таким чином, відповідач під час захисту інтересів членів профспілки зобов`язаний одночасно керуватись положеннями статуту, законодавства та колективного договору.

Відповідно до статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Частина 2 статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально- економічних відносин.

Таким чином, чинне законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 Закону про профспілки та ст. 45 КЗпП України, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору.

Не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що профспілкова організація діє на відповідному підприємстві, установі, організації незалежно від того чи є вона стороною колективного договору, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається (а.с.14-17 том 1), що пред`являючи на підставі статі 45 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» вимогу про розірвання трудового договору з головою правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» П. Крумханзлом, відповідач посилався на те, що голова правління банку порушує положення трудового законодавства, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що становить загрозу правам та законним інтересам банку, профспілки.

Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються КЗпП України, Законами України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», «Про колективні договори і угоди», «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» та іншими нормативно-правовими актами.

Працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 КЗпП України).

Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (стаття 244 КЗпП України).

Згідно зі статтею 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред`явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

Перелік повноважень виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації передбачений статтею 247 КЗпП України, згідно з пунктом 9 якої виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди.

При розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого, уповноваженого на представництво трудовим колективом органу, про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі статтею 45 КЗпП України така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір (пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Установивши, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем колективний договір не укладався, у банку діє 33 організації профспілок з різним статусом, та за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження порушень позивачем законодавства про працю та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині що його стосується.

Такий висновок суду узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі № 804/2581/16, від 11 грудня 2019 року у справі № 266/4331/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 201/10081/19

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно тлумачить п.9 ч.1 ст. 272 КЗпП України та ігнорує норми Конституції України та рішення Конституційного Суду України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова