ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/596/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9147/20 Категорія: 304070000 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова м.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Алголь»,

особа, що подає апеляційну скаргу суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 грудня 2020 року, у складі судді Троян Т.Є.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Алголь» про розірвання договору на туристичне обслуговування та стягнення коштів.

В обґрунтування заяви вказувала, що 04 лютого 2020 року вона уклала договір з ФОП ОСОБА_2 , яка діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Алголь» на туристичне обслуговування. За умовами даного договору була заброньована подорож на 12 осіб по Європі у ФОП ОСОБА_2 , а саме: групового туру «Нові європейські вихідні: Краків, Прага, Дрезден» з виїздом з 20 березня 2020 року по 23 березня 2020 року та внесла упродовж лютого місяця 2020 року чотири оплати, а всього на суму 80 000,00 грн.

Як стало відомо вже на початку березня 2020 року з причини спалаху нової гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом та у зв`язку з різким поширенням зазначеного захворювання в багатьох країнах світу, у тому числі і в Україні, Польщі, Німеччині та Чехії оголошені карантинні заходи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року запроваджено карантинні заходи на території України до 03 квітня 2020 року включно. Постановою Кабміну № 228 заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою до 03 квітня 2020 року, проте відповідачі ніяких роз`яснень з приводу подорожі не надали.

Турбуючись за життя та здоров`я дітей, 13 березня 2020 року позивачем у присутності відповідача ОСОБА_2 та батьків дітей була написана заява про анулювання туру.

В результаті перемовин було повідомлено, що туроператор ТОВ «Алголь» погодився на ануляцію туру та повернення коштів зі штрафними санкціями 15%, на що позивач погодився, а тому 13 березня 2020 позивачем була надана ФОП ОСОБА_2 друга заява про ануляцію туру та повернення коштів з урахуванням узгоджених штрафних санкцій.

Тобто, було порушено питання про розірвання договору у зв`язку із істотної зміною обставин.

Вказувала, що в подальшому, повернення грошових коштів, навіть, за вирахуванням суми санкцій не відбулось, оскільки ТОВ «Алголь» перейшов на дистанційну роботу та чекали рішення ЄС щодо відкриття кордонів для України. Таким чином, жодними досудовими способами не вдалося вирішити забезпечення недопущення порушення прав, як споживача, та не вирішено досудовим шляхом питання розірвання договору від 4 лютого 2020 року на туристичне обслуговування.

Просила розірвати договір на туристичне обслуговування від 4 лютого 2020 року та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80 000 грн. як оплату за тур.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Договір на туристичне обслуговування від 4 лютого 2020 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та замовником ОСОБА_1 розірвано.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за договором на туристичне обслуговування від 4 лютого 2020 року кошти в сумі 80 000 грн. та судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ФОП ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим та таким, що прийняте порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_3 відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не було враховано суму часткового повернення позивачу коштів. Також, не враховано того, що ФОП ОСОБА_2 , в даному випадку, виступила від імені та за дорученням ТОВ «Алголь» (туроператор), в якості туристичного агента на підставі агентського договору № від 16 вересня 2015 року, у зв`язку з чим прийнято помилкове рішення, яким кошти стягнуто саме з туристичного агента. ФОП ОСОБА_2 , згідно виду своєї діяльності, відповідно до фактично здійснених нею дій, укладених договорів є безпосередньо туристичним агентом в той час, як ТОВ «Алголь» виступає, в даному випадку, в якості туроператора та має нести відповідальність.

17 березня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 в якому, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просила рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у даній справі залишити без змін, як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

30 березня 2021 року директор ТОВ «Алголь» - Добровольський О.Я. подав відзив на апеляційну скаргу в якому, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2015 року між ТОВ «Алголь» (туроператор) та ФОП ОСОБА_2 (Турагент) укладено агентський договір.

Відповідно до умов договору, туроператор доручає, а турагент приймає на себе зобов`язання здійснювати за винагороду та на користь Туроператора реалізацію туристичного продукту шляхом укладення із замовником від імені, під контролем та в інтересах туроператора договір на туристичне обслуговування. Повноваження турагента діяти від імені та на користь туроператора обмежуються положеннями цього договору та додатків до нього. Формою підтверджень повноважень турагента є цей договір.

16 вересня 2015 року до агентського договору № від 16 вересня 2015 року укладено між тими ж сторонами додаток № 1 (а.с.64-68).

4 лютого 2020 року між ФОП ОСОБА_2 , що діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Алголь» на підставі агентського договору № від 16 вересня 2015 року та ОСОБА_1 укладено договір на туристичне обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 замовила груповий тур « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з виїздом з 20.03.2020 року по 23.03.2020 року.

Відповідно до п.1.1 договору, згідно із заявкою замовника на туристичне обслуговування і даним договором, турагент за встановлену в договорі плату зобов`язується забезпечити надання замовнику й особам, що слідують разом із замовником, або особам, для яких замовник здійснює Замовлення (надалі-туристам), комплексу туристичних послуг (надалі-турпродукту, туру) або окремої туристичної послуги, а замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти і оплатити їх.

Відповідно до п.1.2. договору, перелік туристів, а також істотні умови договору, зазначені в ст. 20 Закону України «Про туризм», викладені в Додатку 1 до даного Договору.

Відповідно до п. 1.3 договору, даний договір за своїм змістом є змішаним у відповідності зі ст. 628 ЦК України і містить у собі зобов`язання договору на надання послуг і договору доручення.

Відповідно до п. 1.4 договору, турагент/туроператор виступає, як посередник між замовником, з одного боку, і транспортними, страховими компаніями, отелями, консульськими установами й іншими підприємствами й установами, які забезпечують туристичні послуги з іншого боку.

Із квитанцій до прибуткових касових ордерів № 73, 69, 140, № 77 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 за туристичні послуги всього 80 600 грн., що сторонами не заперечується (а.с.9).

Згідно платіжних доручень № 67 від 12 лютого 2020 року та № 114 від 3 березня 2020 року вбачається, що ФОП ОСОБА_2 перерахувала всього 58 919,25 грн. (37 000 грн. та 21919,25 грн.) ТОВ «Алголь» за туристичні послуги згідно рахунків № 185329-1 від 11 лютого 2020 року та № 185329-4 від 3 березня 2020 року (а.с.31).

12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до директора ТА «Магнолія» ФОП ОСОБА_4 із заявою про анулювання туру «Нові європейські вихідні: Краків, Прага, Дрезден» для групи з 12 осіб без застосування штрафних санкцій у зв`язку з карантинними заходами (а.с.10). Згідно резолюції ОСОБА_4 дана заява нею прийнята 12 березня 2020 року.

13 березня 2020 року ОСОБА_1 знову звернулася до директора ТА «Магнолія» ФОП ОСОБА_4 із заявою про анулювання туру «Нові європейські вихідні: Краків, Прага, Дрезден» для 12 осіб зі сплатою штрафу в розмірі 15% від вартості туру (по курсу 27,3 грн.), у зв`язку з карантином на території України та пандемією Covid-19 у світі (а.с.11). Вказано, що дану заяву прийняла 13 березня 2020 року ОСОБА_5

13 березня 2020 року директор ТА «Магнолія» ФОП ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Алголь» із заявою про анулювання замовлення № 185329 туру «Нові європейські вихідні: Краків, Прага, Дрезден» (а.с.86).

13 березня 2020 року директор ТА «Магнолія» ФОП ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Алголь» із заявою в якій просили здійснити повернення коштів в сумі 58919,25 грн. по замовленню № 185329, у зв`язку з відмовою від туру (а.с.85).

10 серпня 2020 року директором ТОВ «Алголь» на ім`я ТА «Магнолія» ФОП ОСОБА_2 був адресований гарантійний лист, відповідно до якого було повідомлено про стан замовлення № 185329, про можливість перенесення туру на інші дати, умови анулювання замовлення і повернення коштів (а.с.18).

Згоди щодо перенесення туру між сторонами досягнуто не було.

Згідно заяви від 5 березня 2020 року, ОСОБА_1 отримала кошти, які були повернуті ФОП ОСОБА_2 для ОСОБА_6 в сумі 5200 грн. - за тур та 273 грн. за з/д квитки (а.с.94).

Згідно заяви від 14 липня 2020 року, ОСОБА_1 отримала кошти, що були повернуті ФОП ОСОБА_2 за з/д квитки всього в сумі 5325,00 грн. (а.с.93).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання договору про надання туристичних послуг, виходив з того, що відповідно до ст. 5 ЦПК України ефективним та достатнім способом захисту права позивача буде розірвання договору, що відповідатиме встановленому законом способу правового захисту, посилаючись на ст. 907 та ст. 652 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даними доводами суду та вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що підставою розірвання договору про надання туристичних послуг є істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме з причини спалаху нової гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом та у зв`язку з різким поширенням зазначеного захворювання в багатьох країнах світу, у тому числі і в Україні, Польщі, Німеччині та Чехії оголошені карантинні заходи.

Згідно частин 1 та 2 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Загальновідомим є факт, що Указом Президента України № 87/2020 від 13 березня 2020 року введено в дію рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2», на виконання якого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 березня 2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», було тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, саме ці обставини були підставою для звернення ОСОБА_1 із заявою про розірвання договору про туристичне обслуговування, тобто відбулися істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

А тому, враховуючи вищевказані обставини та норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання договору про надання туристичного обслуговування від 4 лютого 2020 року, прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку з цього приводу.

Разом з цим, колегія суддів не може повністю погодитися з рішенням суду від 2 грудня 2020 року в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 80 000 грн., що були сплачені позивачем за надання туристичних послуг, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ФОП ОСОБА_2 виступає у даних правовідносинах як турагент, а ТОВ «Алголь», як туроператор.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про туризм» суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є:

туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2015 року між ТОВ «Алголь» (туроператор) та ФОП ОСОБА_2 (Турагент) укладено агентський договір, відповідно до умов якого, туроператор доручає, а турагент приймає на себе зобов`язання здійснювати за винагороду та на користь Туроператора реалізацію туристичного продукту шляхом укладення із замовником від імені, під контролем та інтересах туроператора договір на туристичне обслуговування.

Дійсно, 4 лютого 2020 року між ФОП ОСОБА_2 , яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Алголь», на підставі агентського договору № від 16 вересня 2015 року, було укладено зі ОСОБА_1 договір на туристичне обслуговування.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором туристичного обслуговування від 4 лютого 2020 року виконала, перерахувавши ФОП ОСОБА_2 кошти за тур в розмірі 80600,00 грн., що підтверджено належними доказами.

Проте, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення 80 000 грн. з ФОП ОСОБА_2 , не взяв до уваги того, що кошти, які були сплачені ОСОБА_1 за туристичні послуги в розмірі 58919,25 грн. згідно платіжних доручень № 67 від 12 лютого 2020 року в сумі 37 000 грн. та № 114 від 3 березня 2020 року в сумі 31 919,25 грн., були перераховані ФОП ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Алголь» за туристичні послуги (а.с.31).

Також, судом при прийнятті рішення у справі, не було врахованого того, що згідно заяви ОСОБА_1 , остання отримала кошти, які були повернуті ФОП ОСОБА_2 за ОСОБА_6 в сумі 5200 грн. за тур та 273 грн. за з/д квитки (а.с.94). Також, згідно заяви від 14 липня 2020 року, ОСОБА_1 отримала кошти, що були повернуті ФОП ОСОБА_2 за з/д квитки в сумі 5325,00 грн. (а.с.93).

Сума, що була сплачена ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 є сума комісії агента, за реалізацію туристичного продукту, що становить 10 882, 00 грн. та не заперечується сторонами. Крім того, у розрахунку наданому ФОП ОСОБА_2 вбачається, що з суми комісії 2882,00 грн. ФОП ОСОБА_2 було сплачено 1307,00 грн. коштів утриманих Укрзалізницею за анулювання з/д квитків, а тому сума залишку комісійної винагороди ФОП ОСОБА_2 становить 9576,00 грн.

Як вбачається з позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути 80 000 грн. коштів витрачених за тур лише з ФОП ОСОБА_2 .

Вимогу про стягнення коштів з ТОВ «Алголь» позивач у даній справі не ставить.

За змістом ст. 43 та 175 ЦПК України, саме позивач визначає предмет і підстави позову, які за положеннями ст. 13 ЦПК України не можуть бути змінені самостійно судом.

З огляду на це, враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до зміни, шляхом зменшення суми, що підлягає до стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а саме з 80 000,00 грн. до 9576,00 грн.

Тобто, колегія суддів прийшла до висновку, що з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню лише сума комісійної винагороди в розмірі 9576,00 грн.

В частині заявлених вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 решти суми слід відмовити, виходячи з того, що кошти в сумі 10 798,00 грн. були повернуті ОСОБА_1 ( 5200,00 грн. і 273,00 грн. за ОСОБА_6 , та 5 325,00 грн. кошти за з/д квитки) та 1307,00 грн. утримано Укрзалізницею за анулювання квитків, а 58 919,25 були сплачені ТОВ «Алголь», вимога до якого позивачем не заявлялася.

Відповідно до п. 3.8 агентського договору № від 16 вересня 2015 року, укладеного між ТОВ «Алголь» та ФОП ОСОБА_2 кошти, отримані Турагентом від Замовника, за винятком комісійної винагороди Турагента та коштів, отриманих за надання власних послуг, є власністю Туроператора (транзитними коштами), ввірені Турагенту на тимчасове зберігання та підлягають перерахуванню Туроператору.

Наведене свідчить, що кошти отримані ФОП ОСОБА_2 від ОСОБА_1 в сумі 58 919,25 грн., не є власністю ФОП ОСОБА_2 (турагента), а є транзитними коштами, які перераховуються туроператору, тобто ТОВ «Алголь», як і було зроблено ФОП ОСОБА_2 на виконання вимог укладеного між ними агентського договору.

Також, дана позиція узгоджується зі змістом Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року.

Відповідно до статей 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, понесені судові витрати підлягають перерозподілу відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилалася на ЗУ «Про захист прав споживачів», що є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни в частині стягнення коштів то колегія суддів вважає за доцільне стягнути з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1109,86 грн., який не був сплачений скаржником при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 грудня 2020 року змінити в частині визначення суми, що підлягає до стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шляхом її зменшення з 80 000,00 грн. до 9576,00 грн.

Стягнути із суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1109,86 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови суду складено 8 квітня 2021 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова