Справа № 134/592/21
У Х В А Л А

07 квітня 2021 року смт. Крижопіль

Суддя Крижопільського районного суду Вінницької області Кантониста О.О., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

встановила:

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та просив стягнути з відповідачки на його користь 6000 (шість тисяч) доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу, а також три проценти річних від простроченої суми за неправомірне користування коштами у сумі 10016,14 (десять тисяч шістнадцять) гривень 14 копійок.

Одночасно позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти, які належать відповідачці ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) у межах розміру заявлених позовних вимог.

Станом на теперішній час провадження у справі не відкрито.

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів, суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Звертаючись до суду із даною заявою ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_2 будь-якого нерухомого чи рухомого майна, банківських рахунків, грошових коштів. Отже, в матеріалах позовної заяви та заяви про забезпечення позову відсутні відомості на яке саме майно, яке належить відповідачці, позивач просить накласти арешт, відсутні відомості щодо вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт, у зв`язку з чим, неможливо встановити, що накладення арешту на зазначене майно є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не конкретизованою, у заяві не вказано на яке саме майно необхідно накласти арешт, не вказано перелік належного відповідачці майна, на яке просить накласти арешт позивач та яке належить відповідачці на праві приватної власності.

Також, позивачем не надано доказів того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки суд позбавлений можливості накласти арешт на все майно ОСОБА_2 без зазначення його індивідуальних ознак та враховуючи те, що позивачем в клопотанні про забезпечення позову належно не обґрунтовано необхідності забезпечення позову саме у спосіб накладення арешту на все майно відповідачки, а тому, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя