Справа № 161/3090/19
Провадження № 2/161/609/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

прокурора Довгана Н.Я.,

представників позивача Негодюка Т.М.,

Кошатюк І.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку цивільну справу № 161/3090/19 за позовною заявою заступника військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В :

Заступник військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України звернувся до суду в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з вказаним позовом. Просить суд виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без надання іншого житлового приміщення, з кімнати АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України, та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник позивача прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України Довган Н.Я. в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представники позивача Луцького прикордонного загону ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ) Негодюк Т.М., ОСОБА_2 в судовому засіданні, кожен зокрема, підтримали позов з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених в письмових поясненнях. Суду пояснила, що вселилася в приміщення на законних підставах, а іншого житлового приміщення їй надано так і не було. Просила відмовити в задоволенні позову

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до абзацу 6 статті 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 6-рп/2014 від 11.06.2014 року до пенсіонерів по старості віднесено осіб:

-яким згідно з законодавством України призначено пенсію за віком,

-що вийшли на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058IV зі змінами, зокрема, на підставі статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796XII зі змінами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановленому законом порядку зареєстрована та проживає в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с. 11).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на законних підставах вселилася до займаного житлового приміщення - в кімнату АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди жилого приміщення від 20 лютого 1996 року (а.с. 45).

13 березня 2001 року між військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір № 12 найму житла в гуртожитку.

При цьому, судом достовірно встановлено, і цього не заперечувалось сторонами по справі, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за віком. Внаслідок зазначених обставин, ОСОБА_1 відноситься до осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, як пенсіонер по старості.

У зв`язку з чим, виселення ОСОБА_1 із займаної кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, як про це просить представник позивача прямо суперечить положенням ч. 3 статті 132 ЖК УРСР.

Крім того, судом не приймаються до уваги неодноразові твердження прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України Довгана Н.Я. щодо наявності в кімнати АДРЕСА_1 статусу службового житла. Оскільки суду на підтвердження вищевказаних обставин не надано жодних доказів, а відповідне рішення органом місцевого самоврядування не виносилось та взагалі відсутнє.

Крім того, суд звертає особливу увагу, що власником гуртожитку по АДРЕСА_2 в особі Державної прикордонної служби на праві державної власності (а.с. 7).

Однак, з позовом до суду про виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без надання іншого житлового приміщення, звернувся заступник військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах саме Луцького прикордонного загону ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ), який є виключно балансоутримувачем гуртожитку по АДРЕСА_2 , та взагалі не наділений правом на звернення до суду з вказаним позовом.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що виселення ОСОБА_1 із займаної кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, як про це просить представник позивача прямо суперечить положенням ч. 3 статті 132 ЖК УРСР. А також те, що Луцький прикордонний загін ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ) є виключно балансоутримувачем гуртожитку по АДРЕСА_2 , та взагалі не наділений правом на звернення до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без надання іншого житлового приміщення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 326, 379, 391 ЦК України ст. 125, 130, 132 ЖК УРСР, ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Відмовити заступнику військового прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері в задоволенні його позову в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі складено

08 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Ковтуненко