ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

при секретарі Пивоваровій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом посилаючись на те, що відповідно до договору № 2008-123 від 09 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 53000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 вересня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2008/123-2 від 09 вересня 2008 року, за умовами якого останній відповідає перед кредитором за виконання обов`язків по кредитному договору.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 09 серпня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 101082,13 доларів США, з яких: 52831,11 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 36638,16 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 11612,86 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №6133 від 06 листопада 2015 року, який включає суму заборгованості за даним позовом, не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому наявність судового провадження по даній справі, за тим же самим кредитним договором та винесення рішення про стягнення заборгованості призведе до подвійного стягнення суми боргу.

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сам по собі вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію. Суд не звернув уваги на те, що позивач звернувся з позовом раніше, ніж було вчинено виконавчий напис, та вимоги щодо стягнення заборгованості також були пред`явлені до поручителя.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2008-123 від 09 вересня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 53000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 18 річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 09 вересня 2018 року (т.1 а.с.6-9).

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору строк повернення кредиту, процентів і винагороди згідно Графіку погашення кредиту, процентів і винагороди (додаток №1 даного договору), але не пізніше 09 вересня 2018 року.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №2008-123 від 09 вересня 2008 року щомісячний платіж складає 963 доларів США 53 центи (т.2 а.с.202-205).

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_2 договору поруки № 2008/123-2 від 09 вересня 2008 року (т.1 а.с.11).

Відповідно до договору поруки № 2008/123-2 від 09 вересня 2008 року ОСОБА_2 зобов`язався солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 2008-123 від 09 вересня 2008 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.

Згідно з приведеним банком розрахунком, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору №2008-123 від 09 вересня 2008 року утворилась заборгованість, яка станом на 09 вересня 2012 року складала 101082,13 доларів США, з яких: 52831,11 доларів США заборгованість за кредитом; 36638,16 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 11612,86 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

06 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №6133 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3441719,03 грн. за кредитним договором №2008-123 від 09 вересня 2008 року (т.2 а.с.190).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вчиненим виконавчим написом нотаріуса №6133 від 06 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 , у тому числі, суму заборгованості за даним позовом, а оскільки виконавчий напис не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому наявність судового провадження по даній справі та винесення рішення про стягнення заборгованості, призведе до подвійного стягнення суми боргу.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Таким чином, вчинений 06 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3441719,03 грн. за кредитним договором №2008-123 від 09 вересня 2008 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявність судового провадження по даній справі та винесення рішення про стягнення заборгованості призведе до подвійного стягнення суми боргу.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

За змістом статей 530, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі підпункту а пункту 2.3.3. кредитного договору, у передбачених умовами договору випадках, у тому числі, у випадку порушення позичальником будь-яких обов`язків за договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших обов`язків за договором в повному обсязі шляхом направлення повідомлення.

Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Судом встановлено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, 13 серпня 2011 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушень та необхідністю повернути заборгованість за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (т.2 а.с.101).

З урахуванням викладеного, звернувшись із достроковою вимогою про повернення кредиту, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором із 09 вересня 2018 року на 13 вересня 2011 року (30 день із дати отримання дострокової вимоги).

Додатком №1 до кредитного договору передбачено погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних платежів.

Строк дії договору поруки не встановлений, оскільки умова договору про те, що він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не можна вважати встановленням строку дії договору поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, в тому числі, виникнення підстав для дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Пред`явивши до боржника вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, банк змінив кінцевий строк кредитування на 13 вересня 2011 року (30 днів з дати направлення вимоги).

Таким чином, порука ОСОБА_2 припинилася лише в частині щомісячних зобов`язань до 13 березня 2011 року, проте діє в іншій частині.

Враховуючи положення ст. 559 ЦК України заборгованість за кредитом підлягає стягненню з поручителя за період починаючи з 13 березня 2011 року і до пред`явлення до боржника вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 13 серпня 2011 року, заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів складає 59432,27 доларів США, що за курсом НБУ на дату звернення до суду складає 474863,84 грн., з яких: 422120,89 грн. (52831,15 доларів США) - залишок заборгованості за наданим кредитом; 37460,24 грн. (4688,39 доларів США) - залишок заборгованості за процентами; 15282,71 грн. - нарахована пеня.

Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання позичальником зобов`язань щодо внесення чергових платежів, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В іншій частині позовні вимоги до поручителя, задоволенню не підлягають.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Щодо позовних вимог банку до основного боржника ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Банк звернувшись до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 09 серпня 2012 року в сумі 101082,13 доларів США, з яких: 52831,11 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 36638,16 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 11612,86 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Проте враховуючи, що 13 серпня 2011 року банк пред`явивши до боржника вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором та відповідно до наданого розрахунку станом на 13 серпня 2011 року визначив суму заборгованості у розмірі 83236,25 доларів США, колегія суддів приходить до висновку, що інша частина заборгованості підлягає стягненню лише з боржника, тобто з ОСОБА_1 у розмірі 23803,98 доларів США, що за курсом НБУ на дату звернення до суду складає 190193,80 грн., з яких: 163475,00 грн. (20459,95 доларів США) - залишок заборгованості за процентами; 26718,80 грн. - нарахована пеня.

При цьому твердження ОСОБА_1 з приводу часткового погашення боргу за рахунок реалізації в рамках виконавчого провадження автомобіля марки MERCEDES-benz 313 DПЕ, 2003 р/в, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колегією суддів не приймаються, оскільки будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягненню заборгованості із відповідачів на користь позивача в вищезазначеному порядку.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційне оскарження рішення суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог (58,77%), тобто по 2364,92 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2020 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №2008-123 від 09 вересня 2008 року у сумі 59432,27 доларів США, що за курсом НБУ на дату звернення до суду складає 474863,84 грн., з яких: 422120,89 грн. (52831,15 доларів США) - залишок заборгованості за наданим кредитом; 37460,24 грн. (4688,39 доларів США) - залишок заборгованості за процентами; 15282,71 грн. - нарахована пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №2008-123 від 09 вересня 2008 року у сумі 23803,98 доларів США, що за курсом НБУ на дату звернення до суду складає 190193,80 грн., з яких: 163475,00 грн. (20459,95 доларів США) - залишок заборгованості за процентами; 26718,80 грн. - нарахована пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2364,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2364,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна