ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3784/21 Справа № 202/267/21 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що з 06 березня 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано, про що 06 жовтня 2020 року складено відповідний актовий запис № 121. Після розірвання шлюбу вони з колишнім чоловіком проживають разом у будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності. ОСОБА_2 не має жодних прав на вказаний житловий будинок та проживає там з її згоди, хоча має можливість винаймати житло. Заявник вказувала, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв щодо неї фізичне насильство. Після її звернень до компетентних органів ОСОБА_2 призупиняв свої протиправні дії, однак наразі такі заходи впливу є неефективними, її колишній чоловік не боїться відповідних санкцій з боку правоохоронних органів. Після останнього побиття, враховуючи особливо зухвалі та небезпечні дії кривдника (удари в обличчя), а також з огляду на відсутність каяття ОСОБА_2 у своїх діях, просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк шість місяців такий обов`язок: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 21 січня 2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву у повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пунктів 3, 5-8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у буді-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 березня 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що 06 жовтня 2020 року складено відповідний актовий запис № 121 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 ) (а.с. 13).

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 :

- 5/6 частин зазначеного будинку їй належать на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 вересня 1986 року, виданого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-2623, зареєстроване в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 468 за реєстровим № 74 ;

- 1/6 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 лютого 1977 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-546, зареєстроване в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 233 за реєстровим № 95 (а.с12).

Згідно з Довідкою голови квартального комітету №1 від 21 грудня 2020 року № 315 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , її колишній чоловік - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 (а.с.24).

У справі встановлено, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжує проживати у будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1

ОСОБА_1 . Та ОСОБА_2 тривалий час знаходяться у неприязних стосунках. Термінові заборонні приписи стосовно кривдника складалися органами поліції як відносно ОСОБА_2 (припис серії АА №185344 від 10 вересня 2020 року та припис серії АА №235475 від 13 грудня 2020 року), так і відносно ОСОБА_1 (припис серії АА 185345 від 10 вересня 2020 року) (а.с. 35, 36, 37, 38).

Матеріали справи містять висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 2477 від 07 вересня 2020 року, яким встановлено, що за даними медичної документації та при огляді ОСОБА_1 в останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі праворуч та на обох верхніх кінцівках, внутрішньо-шкіряні крововиливи правого передпліччя, які спричинені дією тупого предмету (предметів), можливо в термін, на який вказує обстежена - 06 вересня 2020 року о 07.00-07.30 год. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні, скороминучі наслідки. (а.с. 30-32)

ОСОБА_2 28 вересня 2020 року звертався із заявою до Індустріального ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області про внесення відомостей до ЄДРДР за ст.125 КК України відносно ОСОБА_1 , яка спричинила йому умисне легке тілесне ушкодження, а також із заявою про притягнення її до адіміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 40,41).

06 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_1 органами поліції складався протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 001237 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 38).

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 28-29).

ОСОБА_1 також зверталась до органів поліції із заявою про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_2 (а.с.44).

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с. 26, 27).

Відповідно Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, факт вчинення насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження належними доказами у справі. Між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, однак дії сторін є обопільними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір щодо проживання в житловому будинку, який належить на праві власності заявнику ОСОБА_1 .

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та обставини справи щодо наявності між учасниками справи фактично житлового спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У поданій апеляційніій скарзі ОСОБА_1 посилається на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року, якою визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 170 грн. (а.с. 76).

Однак, слід зазначити вказана постанова суду суду від 25 січня 2021 року ухвалена після ухвалення оскаржуваного рішення суду від 21 січня 2021 року.

Інші аргументи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відтворюють зміст доводів заяви ОСОБА_1 , яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді