ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2541/21 Справа № 210/573/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 04 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про спадщину за законом від 12.03.2019 року в реєстрі №293.

Позивач після зміни та уточнення позовних вимог просив суд: визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А. 21.03.2017 року за реєстровим №60409026 та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним свідоцтво на спадщину за заповітом від 12.03.2019 року №293 ННТ 097695, зареєстрованого в реєстрі №293 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А.

Окрім того, просив вирішити питання про судові витрати, заявив клопотання про витребування доказів, призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, накладення арешту на спірне майно (квартиру).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про спадщину за законом від 12.03.2019 року в реєстрі №293.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року виправлена описка в тексті рішенні суду від 26.11.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним та скасування державної реєстрації свідоцтва про спадщину за законом від 12.03.2019 року в реєстрі №293.

Резолютивна частина рішення суду від 26.11.2020 року доповнена абзацом другим наступного змісту: «Арешт, накладений згідно ухвали суду від 03.05.2019 року, на нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 скасувати».

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 грудня 2020 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №210/573/19 повернута заявнику.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити, заявлені позивачем позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що він не був належним чином повідомлений про призначення судового засідання на 29.05.2020, 04.07.2020, 26.09.2020, 04.11.2020, 21.01.2020, 02.03.2020, 04.05.2020, 16.09.2020, 27.10.2020, 25.11.2020. Вказує, що позивач в судовому засіданні присутнім не був, згідно журналу судового засідання рішення про проведення судового засідання без участі позивача не приймалося. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення сторони позивача про місце, дату та час судового засідання.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в наданому на запит суду свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 відсутні підписи реєстратора ОСОБА_5 та керівника КП «КБТІ» ДОР» Дубового А.С., відсутня печатка зазначеного підприємства органу приватизації управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів. Те ж саме, стосується і копії вказаного свідоцтва, наданого суду нотаріусом Забуранною А.А. Запис про реєстрацію вказаного свідоцтва про право власності на квартиру в порядку приватизації в реєстровій книзі №175П-69 на час посвідчення заповіту було недійсним. Відомості про номер запису у вказаній книзі відсутні.

Окрім того, скаржник зазначає, що в технічному паспорті на квартиру зазначено у реєстрову книгу №175п-69-69, тобто в іншу книгу, ніж вказано у свідоцтві на право власності, технічний план квартири виготовлений не уповноваженою особою ДКП «Житлово-комунальна контора №4», завірена його копія працівником ДКП «Житлово-комунальна контора №4» ОСОБА_6 . Вказує, що нотаріус ОСОБА_3 вчинила нотаріальні дії по копіям наданих документів не маючи оригінали в наявності, що підтверджує думку позивача, що в жодному документі відсутня дата здійснення реєстрації права власності на квартиру. Зазначає, що у нотаріуса ОСОБА_3 не було законних підстав для посвідчення заповіту на спірну квартиру, вказує, що нотаріус повинна була повідомити заповідачу ОСОБА_4 про те, що її документи на квартиру неналежно оформленні та відмовити у вчиненні нотаріальної дії, чого нотаріусом не було зроблено. Позивач зазначає, що заповіт був складений на соціального робітника ОСОБА_2 , яка за договором обслуговувала заповідача ОСОБА_4 , що є грубим порушенням.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та третьої особи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі на підставі досліджених доказів, пояснення сторін виходив з того, що позивач від свого ж клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та витребування доказів відмовився в судовому засідання (причому судом було йому докладно роз`яснено процесуальні наслідки такої відмови), висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної з власної ініціативи, суду не надав, і будь-якими іншими засобами доказування психічний стан померлої ОСОБА_4 на момент складання заповіту відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України підтверджений бути не може, тому позовні вимоги, зазначені у позові, позивачем належним чином не доведені, покладений на позивача згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування, ним не виконано.

Суд також зазначив про явну непослідовність та невідповідність позиції, допущеної в якості представника позивача при розгляді справи в суді першої інстанції, яка одночасно стверджує, і що померла підписала заповіт, не розуміючи значення своїх дій, і що померла заповіт не підписувала, а підпис у справі є підробленим. При цьому, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису у заповіту позивачем також не заявлено і вказане питання виходить за межі позовних вимог, зазначених у позовній заяві, і, отже, не може бути прийняте до уваги судом відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами позивача, викладеним в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Так судом встановлено, що після уточнення та змін позовних вимог, єдиною підставою визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним позивачем зазначено той факт, що померла ОСОБА_4 при складанні заповіту не розуміла значення своїх дій внаслідок похилого віку та зловживання алкоголем, і, отже, її волевиявлення не було вільним.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм права вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Призначення відповідача ОСОБА_2 спадкоємцем є виключним правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Під час розгляду справи позивачем не наведено та не обґрунтовано підстав недійсності заповіту, складеного 21.03.2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А.. та зареєстрований в реєстрі № 386

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не взято до уваги, що померла ОСОБА_4 при складанні заповіту не розуміла значення своїх дій внаслідок похилого віку та зловживання алкоголем, і, отже, її волевиявлення не було вільним, є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що зміст заповіту прочитано заповідачем та підписано безпосередньо нею у присутності нотаріуса, посвідчено нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті, тому відсутні правові підстави вважати оскаржуваний заповіт недійсним.

Під час судового розгляду справи, суд першої інстанції допитав третю особу- приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранну А.А., яка суду пояснила, що особисто посвідчувала заповіт померлої ОСОБА_4 у неї вдома, у спірній квартирі. Інших свідків не було. Вона склала заповіт, прочитала вголос, заповідач його підписала. Ніяких сумнівів у її психічному здоров`ї та у тому, що вона не розуміла значення своїх дій, у неї не було. Паспорт у заповідача був, він описаний у реєстрі вчинення нотаріальних дій. Вона завжди виїжджає до заповідачів двічі. Перший раз - переконатися, що заповідач розуміє значення своїх дій, а вдруге власне для складання та посвідчення заповіту. Також, ОСОБА_3 суду пояснила, що мати позивача ОСОБА_7 неодноразово скаржилася на неї до органів Мінюсту. Проводилося декілька перевірок її дій при складанні спорного заповіту, однак ніяких порушень виявлено не було.

Відповідно до положень ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В абз.1,3 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, судам роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Вказані правові позиції Пленумів Верховного Суду України (окрім іншого) зазначені самим же позивачем у позові.

Перевіряючи доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів ретельно дослідила матеріали справи та встановила наступне.

Так, з протоколу судового засідання від 02 березня 2020 року та технічного запису судового процесу вбачається, що в підготовче судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_3 . В судовому засіданні зокрема вирішувалось питання по заявленим позивачем клопотанням про витребування доказів необхідних для розгляду справи, при цьому позивач ОСОБА_1 наголосив на тому, що він просить витребувати тільки інформацію щодо виклику швидкої допомоги в день смерті бабусі, а від всіх інших клопотань відмовляється. На запитання суду головуючого судді, чи дійсно позивач підтримує тільки одне клопотання, а від всіх інших клопотань, відмовляється, ОСОБА_1 підтвердив свою позицію, відповівши суду :- «Так» (а. протоколу 15, т.2, час 11:45:30-11:49:41).

Окрім того, з журналу судового засідання також видно, що суд роз`яснив позивачу, що після закриття підготовчого судового засідання вже неможливо буде подавати будь-які докази та заявляти клопотання, на, що позивач відповів:- «зрозуміло, можливо призначити справу до судового розгляду», після чого суд видалився до нарадчої кімнати для винесення ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а. протоколу 15, 16 т.2, час11:52:10-11:52:19).

Окрім того, з ухвали від 02 березня 2020 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду видно, що судом була прийнята відмова позивача від раніше заявлених клопотань щодо витребування доказів, призначення експертиз, окрім одного про витребування з КЗ «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» ДОР інформаційної довідки щодо часу виклику швидкої допомоги 08.09.2018 року на квартиру АДРЕСА_2 із зазначенням складу виїзної бригади на дану адресу та чи констатували вони причину смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , наслідки відмови судом роз`яснено та позивачу зрозуміло (а.с.17, т.2).

Положеннями ч.1 ст.105 ЦПК України визначено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити (зокрема) психічний стан особи.

При цьому, відповідно до наведених вище норм, зокрема ч.1 ст.105 ЦПК України, суд не має права призначати таку експертизу за власною ініціативою, а повинен призначити її виключно за клопотанням одної або ж обох сторін.

Стороною відповідача такого клопотання не заявлялося.

Як зазначалось вище, позивач відмовився від призначення та проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, висновку експерта, складененого на його замовлення суду не надав, тобто належним чином не довів заявлені позовні вимоги, тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмові у задоволенні позову, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на те, що розгляд справи відбувався за відсутності позивача, не повідомленого належним чином, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так з матеріалів справи видно, що позивач був присутнім в судових засіданнях, окрім того давав суду пояснення, що підтверджено протоколами судового засідання, зокрема від 02.03.2020 року, 04.05.2020 року,01.06.2020 року (а.с.-15-16, 43, 51-52, т.2).

З журналу судового засідання від 01.06.2020 року вбачається, що позивач надавав відповіді на питання представника відповідача ОСОБА_8 , пояснюючи, що померла бабуся зловживала спиртними напоями, перед смертю він не бачив бабусю років 10-12, про зловживання бабусею спиртних напоїв йому відомо зі слів бабусиної сусідки ОСОБА_9 (а. протокола 62, час 11:50:38-11:51:12).

Доводи позивача про те, що у копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 відсутні підписи реєстратора ОСОБА_5 та керівника КП «КБТІ» ДОР» Дубового А.С., відсутня печатка зазначеного підприємства, що в технічному паспорті на квартиру зазначено у реєстрову книгу №175п-69-69, тобто в іншу книгу, ніж вказано у свідоцтві на право власності, технічний план квартири виготовлений не уповноваженою особою ДКП «Житлово-комунальна контора №4», завірена його копія працівником ДКП «Житлово-комунальна контора №4» ОСОБА_6 , що нотаріус ОСОБА_3 вчинила нотаріальні дії по копіям наданих документів не маючи оригінали в наявності, що підтверджує відсутність дати здійснення реєстрації права власності на квартиру, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З наявної у справі копії свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 (а.с.141, т.1) видно, що це свідоцтво записано у реєстрову книгу за №175п-69-69, у копії технічного паспорту на квартиру (а.с.142), також записано, що свідоцтво про право власності на квартиру внесено в реєстрову книгу за №175п-69-69.

Свідоцтво про право власності на житло підписано керівником органу приватизації О.Г. Підгірним, зареєстровано керівником БТІ ОСОБА_10 , завірено печатками (а.с.141)..

Технічний паспорт на квартиру підписаний керівником БТІ ОСОБА_10 і також підпис закріплено печаткою (а.с.142).

Доводи позивача в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: