КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/3327/20 головуючий у суді І інстанції: Сердинський В.С.
провадження №22-ц/824/5078/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за аліментами.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 07 березня 2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був в подальшому розірвано 12 вересня 2007 року. У сторін є донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виховання, розвитку здібностей та матеріального забезпечення дитини. В супереч вимогам ст. 150 Сімейного кодексу України, в якій визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2006 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2009 року з відповідача на користь позивача стягувались додаткові витрати на дитину інваліда ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. 00 коп., щомісячно починаючи з 22 квітня 2009 року і до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З квітня 2016 року аліменти на дитину стягувались Броварським ВДВС згідно виконавчого провадження №52136506 по виконавчому листу №2- 4275/2006 від 19.01.2007 р., виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини не сплачував, а ті що платив - періодично та не в повному обсязі, деякий час взагалі не платив їх внаслідок чого в різні періоди, починаючи з квітня 2016 року постійно була заборгованість за аліментами до середини 2019 року.

26 серпня 2019 року донька ОСОБА_3 стала повнолітньою та стягнення аліментів на дитину припинилося, і відповідач в зв`язку з цим припинив сплачувати аліменти які були призначені судом до повноліття дитини, фінансово перестав допомагати дитині. За розрахунками загальна сума неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.04.2016 р. по 31.08.2019 р. складає: 157316 грн. 58 коп..

Згідно розрахунку заборгованості, виданого старшим державним виконавцем Попович А.О. згідно виконавчого листа №2-2365/2009 від 12.08.2009р., виданого Броварським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 22.04.2009 р. і до досягнення дитиною 16 років, боржник ОСОБА_2 прострочив сплату додаткових витрат на дитину починаючи з грудня 2016 року та до серпня 2017 року. Станом на 26.08.2017 р. вказана заборгованість становила 4200 грн. 00 коп., сума інфляційних та три проценти річних з простроченої суми становить 71 грн. 78 коп..

З рахуванням викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період з 01.04.2016 р. по 26.08.2019 р., а саме 157316 грн. 58 коп., заборгованість зі сплати додаткових витрат на дитину у розмірі 4200 грн., з врахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 71 грн. 78 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн..

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за аліментами. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати додаткових витрат на дитину у розмірі 4200,00 грн., з врахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 71 грн. 78 коп.. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач навмисно приховує свої доходи для несплати аліментів або їх заниження, а саме у відповідача у власності є Ѕ частина 3 кімнатної квартири у м. Бровари, а також 23.11.2020 року відповідачем зареєстровано право власності на квартиру у м. Сімферополі АР Крим. Вважає, що вказані обставини свідчать про поліпшення матеріального становища відповідача, а також вказує, що він працездатний та фізично здоровий. Звертає увагу суду на те, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2019 року визнано неправомірними дії державного виконавця Марченка Я.В. щодо невірного нарахування розміру аліментів у рамках виконавчого провадження та зобов`язано зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати додаткових витрат на дитину у розмірі 4200,00 грн., з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 71,78 грн..

В цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що враховуючи принципи цивільного судочинства щодо змагальності та диспозитивності, суд позбавлений можливості самостійно здійснювати розрахунок неустойки (пені) зі сплати аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Ч. 2 - заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

При розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020 по справі № 362/4462/16 Велика Палата Верховного Судуу постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені);

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені);

Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16).

ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, друга група інвалідності з 01 вересня 2020 року довічно, не може працювати на висоті, біля води, вогню та рухомих механізмів, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , довідкою МСЕК серії АВ №0097684 (а.с.25,26,103-104). Вона хворіє на симптоматичну вторинну генералізовану епілепсію, ускладнену когнітивними розладами до рівня легкої розумової відсталості, зміни характелогічні по епітипу, ВДС періоду пебертату з цефалгіями. Синдром Арнольда-Кіарі 1 стадії (а.с.80-81).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 01 липня 2020 року та №102 від 11 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2019 року. Квартира знаходиться в задовільному стані, обладнана технікою, підведені всі комунікації, повністю відповідає санітарним нормам. ОСОБА_3 має свою окрему кімнату з усіма зручностями. Умови проживання сім`ї задовільні. ОСОБА_3 являється особою з інвалідністю II групи з дитинства, в результаті чого вона повною мірою не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, потребує постійного стороннього догляду так як не може вчиняти будь-які побутові правочини (а.с.84,87).

Згідно довідки №76 від 30 серпня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 11 класі Ліцею технологічного профілю Броварського навчально-виховного об`єднання Броварської міської ради Київської області. Форма навчання - денна. Стипендію не отримує (а.с.18).

Відповідно до характеристики, ОСОБА_3 часто не відвідує заняття в навчальному закладі без поважних причин. Учениця володіє учбовим матеріалом на початковому рівні та не виявляє зацікавленості до навчання. Має довільну змішану пам`ять. Виявляє конкретне мислення. На уроках здебільшого не уважна, не виконує домашні завдання. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться недбало. Проявляє хитрість, маніпулюючи ситуаціями на свою користь (хворобою, недостатньою кількістю спілкування з батьком). Дівчина весела, товариська, іноді піддається чужому впливу. Правила поведінки виконує не завжди. Мала конфліктні ситуації з класним керівником під час уроків, не реагуючи на зауваження, без дозволу залишала класну кімнату, але після завершення уроку поверталася до класу. Тісних дружніх стосунків з однокласниками не має. Мати учениці ОСОБА_1 цікавиться навчанням доньки, відвідує батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником, батько учениці ОСОБА_2 не цікавиться навчанням доньки, в навчальному закладі жодного разу не з`являвся (а.с.83).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за лютий, березень 2009 року в сумі 1455 (одна тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн., а також стягнуто додаткові витрати на дитину-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 22 квітня 2009 року і до досягнення дитиною 16 років (а.с.19-20).

Згідно розрахунку заборгованості (без дати та номеру), виданого старшим державним виконавцем Попович А.О. по виконавчому листу №2-2365/2009 від 12.08.2009 р., виданого Броварським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 станом на день досягнення дитиною 16 років складає 4200 грн. (а.с.13).

Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем до позовної заяви, за період з 01.12.2016 року по 26.08.2017 року 3% річних на суму боргу по додатковим витратам складає 71,78 грн. (а.с. 7).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи встановив неправильне застосування норм матеріального права, а саме п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині стягнення 4200,00 грн. заборгованості по додатковим витратам скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, оскільки повторне стягнення суми заборгованості встановленої державним виконавцем за рішенням суду призведе до подвійного стягнення. Крім того, державний виконавець не має права закінчувати виконавче провадження до виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні спору в частині стягнення заборгованості по додатковим витратам не вірно застосовано норми матеріального права.

Згідно розрахунку заборгованості (без дати та номеру), виданого старшим державним виконавцем Попович А.О. згідно по виконавчому листу №2-4275/2006 від 19.01.2007 р., виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість на день повноліття склала 722,85 грн. (а.с.12).

Згідно довідки-розрахунку №37882 від 27.09.2019 року, виданої державним виконавцем Попович А.О. згідно виконавчого листа № 2-4275 від 19.01.2007 року, який видано Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.11.2006 року і до повноліття, заборгованість на день повноліття була відсутня (а.с. 119-120).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги розрахунок заборгованості (без дати та номеру), виданий старшим державним виконавцем Попович А.О. згідно по виконавчому листу №2-4275/2006 від 19.01.2007 р., виданого Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість на день повноліття склала 722,85 грн., оскільки в ньому не зазначено дати здійснення розрахунку та дати його видачі позивачу. Крім того, зазначений розрахунок спростовується наданою відповідачем довідкою-розрахунком №37882 від 27.09.2019 року, в якій відсутня заборгованість у відповідача по аліментам на день повноліття дитини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено, що позивачем не надано інших доказів щодо наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки, у з зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є вірними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач навмисно приховує свої доходи для несплати аліментів або їх заниження, а саме у відповідача у власності є Ѕ частина 3 кімнатної квартири у м. Бровари, а також 23.11.2020 року відповідачем зареєстровано право власності на квартиру у м. Сімферополі АР Крим. А також, що вказані обставини свідчать про поліпшення матеріального становища відповідача, а також вказує, що він працездатний та фізично здоровий. Звертає увагу суду на те, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2019 року визнано неправомірними дії державного виконавця Марченка Я.В. щодо невірного нарахування розміру аліментів у рамках виконавчого провадження та зобов`язано зробити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості зі сплати аліментів по місяцях та роках для розрахунку пені.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи в частині стягнення заборгованості по додатковим витратам у розмірі 4200, 00 грн., рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2020 року скасувати в частині стягнення заборгованості по додатковим витратам у розмірі 4200, 00 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «07» квітня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко Д.Р. Гаращенко