Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/856/20
Провадження № 2/433/13/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні у залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник КС «Імперіал ЛТД» звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.03.2012 між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1956, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Цього ж дня, між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1956/3, відповідно до якого вона взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору №1956 від 01.03.2012.

13.02.2013 між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії №2860, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав ОСОБА_1 кредитну лінію у розмірі 5500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань.

15.06.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 3360 згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав ОСОБА_1 кредитну лінію у розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань. Цього ж дня, між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №3360/1, відповідно до якого вона взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору №3360 від 15.06.2013.

За згодою сторін було складено графіки погашення кредитів, згідно з якими ОСОБА_1 зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та самі кредити.

Незважаючи на прийняті зобов`язання, ОСОБА_1 постійно порушує графік сплати кредиту, не доплачує необхідні до сплати суми, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 05.06.2020 року становить 156758,75 грн., в тому числі: за договором №1956 від 01.03.2012 у розмірі 128210,80 грн.; за договором №2860 від 13.02.2013 у розмірі 43243,93 грн.; за договором №3360 від 15.06.2013 у розмірі 28547,95 грн.

Суму заборгованості за договором №1956 від 01.03.2012 та договором №3360 від 15.06.2013 позивач просить стягнути солідарно з відповідачів; суму заборгованості за договором №2860 від 13.02.2013 - з відповідача ОСОБА_1 , а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у розмірі 5030,00 грн.. які складаються з судового збору у сумі 3030,00 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Представник позивача Титаренко О.В. до суду не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності (т.2/а.с.6).

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

21.07.2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що спір між сторонами щодо виконання договору №1956 від 01.03.2012 було вирішено Троїцьким районним судом Луганської області 23.12.2015 (справа №433/1891/15-ц); спір щодо виконання договору №2860 від 13.02.2013 розглянуто Старобільським районним судом Луганської області 14.01.2015 (справа №431/3572/14-ц); спір щодо виконання договору №3360 від 15.06.2013 розглянуто Троїцьким районним судом Луганської області 23.11.2015 (справа №433/2282/15-ц). Викладаючи свої заперечення на позовні вимоги, посилався на постанову Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №431/1494/17. Крім того, при розгляді цивільної справи просить суд застосувати строк позовної давності (т.1 а.с.235-238).

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2012 між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1956, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30000,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії кредитного договору 24 фактичних місяці від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем (т. 1 а.с.9-10).

Цього ж дня, між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1956/3, відповідно до якого вона взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору №1956 від 01.03.2012 (т.1 а.с.13).

За згодою сторін було складено графік платежів, згідно з якими ОСОБА_1 зобов`язувався до 25 числа кожного місяця здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом (т.1 а.с.19).

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором №1956 від 01.03.2012, станом на 05.06.2020 становить 1128210.80 грн., у тому числі: основна сума заборгованості - 8625,52 грн.; відсотки за кредитом - 30850,79 грн. (т.1 а.с. 26-27); штраф 3% за основною сумою кредиту - 4472,00 грн. (т.1 а.с.40); пеня за основною сумою кредиту - 47707,28 грн. (т.1 а.с.43); інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 36555,21 грн. (т.1 а.с.46).

Під час розгляду справи судом встановлено, що в провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебувала цивільна справа №433/1891/15-ц за позовом кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №1956 від 01.03.2012. В судовому засіданні досліджено матеріали вказаної цивільної справи та встановлено, що ухвалою суду від 23.12.2015 суд визнав мирову угоду, укладену між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4 та закрив провадження у справі. Ухвала набрала законної сили.

Крім того, 13.02.2013 між КС Імперіал ЛТД та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії №2860, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав ОСОБА_1 кредитну лінію у розмірі 5500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань (т.1 а.с.4-5).

За згодою сторін було складено графік платежів, згідно з якими ОСОБА_1 зобов`язувався до 25 числа кожного місяця (останній платіж здійснити не пізніше 13.02.2015), здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом (т.1 а.с.20).

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором №2860 від 13.02.2013, станом на 05.06.2020 становить 43243,93 грн., у тому числі: основна сума заборгованості - 5360,00 грн.; відсотки за кредитом - 19020,72 грн. (т.1 а.с.28-29 ); 3% за основною сумою кредиту - 923,00 грн. (т.1 а.с.41); пеня за основною сумою кредиту - 105353,09 грн. (т.1 а.с.44); інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 7246,44 грн. (т.1 а.с.47); штраф по відсоткам (3% від прострочених сум заборгованості - 8,00 грн.; інфляція - 54,28 грн.; пеня - 96,40 грн.) - 158,68 грн. (т.1 а.с.49).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14.01.2015 року (справа №431/3572/14-ц) було задоволено позовні вимоги Кредитної спілки "Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором №2860 від 13.02.2013 станом на 11.11.2014 у розмірі 4600 (чотири тисячі шістсот) гривень. Рішення набрало законної сили 17.03.2015.

Також, 15.06.2013 року між КС «Імперіал ЛДТ» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 3360 згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав ОСОБА_1 кредитну лінію у розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань (т.1 а.с.11-12).

Цього ж дня, між КС «Імперіал ЛТД», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №3360/1, відповідно до якого вона взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору №3360 від 15.06.2013 (т.1 а.с.14).

За згодою сторін було складено графік платежів, згідно з якими ОСОБА_1 зобов`язувався до 25 числа кожного місяця (останній платіж здійснити не пізніше 15.06.2015), здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом (т.1 а.с.21).

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість за договором №3360 від 15.06.2013, станом на 05.06.2020 становить 28547,95 грн., у тому числі: основна сума заборгованості - 3770,69 грн.; відсотки за кредитом - 13261,90 грн. (т.1 а.с.30-31); 3% за основною сумою кредиту - 596,00 грн. (т.1 а.с.42); пеня за основною сумою кредиту - 6984,53 грн. (т.1 а.с.45); інфляційні втрати за основною сумою кредиту - 3934,83 грн. (т.1 а.с.48).

Під час розгляду справи судом встановлено, що в провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебувала цивільна справа №433/2282/15-ц за позовом кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. В судовому засіданні досліджено матеріали вказаної цивільної справи та встановлено, що рішенням суду від 23.11.2015 позовну заяву Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено та стягнути з ОСОБА_1 за договором № 3360 від 15.03.2013 року на користь кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованність у сумі 4230,33 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом встановлено, що спір за договором №1956 від 01.03.2012 щодо стягнення з ОСОБА_1 та поручителів заборгованості за договором станом на 25.11.2015 у розмірі 12090,35 грн. урегульовано в процесі розгляду цивільної справи №433/1891/15-ц шляхом укладення мирової угоди, яка була затверджена ухвалою суду від 23 грудня 2015 року; заборгованість за договором №2860 від 13.02.2013 станом на 11.11.2014 у розмірі 4600,00 грн. стягнута в повному обсязі за рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14.01.2015 року у справі №431/3572/14-ц; заборгованість за договором №3360 від 15.06.2013 станом на 26.08.2015 у розмірі 4230,33 грн. стягнута в повному обсязі за рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 23.11.2015 року у справі №433/2282/15-ц.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_1 , викладеними у відзиві на позовну заяву щодо повторно стягнення основної суми заборгованості за договорами та зазначає, що повторне стягнення кредитів всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Вказане стосується й нарахованих відсотків.

Так, з дослідженого вбачається, що сторона позивача приховала існуючі рішення суду, якими було стягнуто раніше з відповідачів солідарно заборгованість за цими самими кредитними договорами, строк дії яких закінчився через 24 місяці після їх укладення. Однак сторона позивача продовжувала нараховувати проценти без урахуванням раніше стягнутої заборгованості.

Проте, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів, які нараховані після пред`явлення вимоги або закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Аналогічні висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами за договором №1956 від 01.03.2012 у розмірі 39476,31 грн.; договором №2860 від 13.02.2013 у розмірі 24380,72 грн.; договором №3360 від 15.06.2013 у розмірі 17032,59 грн.; є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення пені у розмірі 47707,28 грн. за договором №1956 від 01.03.2012; пені за основною сумою заборгованості у розмірі 10535,09 грн. та пені за відсотками у розмірі 96,40 грн. за договором №2860 від 13.02.2013; пені у розмірі 6984,53 грн. за договором №3360 від 15.06.2013 суд дійшов висновку про відмову у задоволені заявлених вимог з огляду на таке.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України); різновидом неустойки є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, смт Троїцьке Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З розрахунку заборгованості суми пені від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту (т.1 а.с.43-45), вбачається, що позивачем, всупереч вимогам Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», після 14 квітня 2014 року нараховувалась пеня. Таким чином, всі суми, що були нараховані за період з 14.04.2014 по 01.03.2020 є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Пеня, нарахована у період з 26.07.2012 до 13.04.2014 за договором №1956 від 01.03.2012; пеня, нарахована за період з 26.04.2013 до 13.04.2014 за договором № 2860 від 13.02.3013, також не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем ОСОБА_1 .

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення пені за договором №1956 від 01.03.2012 та пені за договором № 2860 від 13.02.3013 лише 19.06.2020 року, тобто після спливу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення:

- 3% за основною сумою кредиту у розмірі 4472,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 36555,21 грн. за договором №1956 від 01.03.2012;

-3% за основною сумою кредиту у розмірі 923,00 грн., пені у розмірі 10535,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 7246,44 грн., 3% від прострочених сум заборгованості по відсоткам у розмірі 8,000 грн. та інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам у розмірі 54,28 грн. за договором №2860 від 13.02.2013;

-3% за основною сумою кредиту у розмірі 596,00 грн., пені у розмірі 6984,53 грн., інфляційних втрат у розмірі 3934,83 грн. за договором №3360 від 15.06.2013.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні витрати не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Виходячи з наведених норм закону та встановлених обставин, враховуючи, що заборгованість за договором №1956 від 01.03.2012 відповідач ОСОБА_1 повинен був сплатити повністю 01.03.2014, але не сплатив, із цієї дати (01.03.2014) позивач довідався про порушення свого права на отримання всієї суми заборгованості і мав право впродовж строків позовної давності (3 роки) звернутися із вимогами про сплату 3% та інфляційних втрат. Тобто, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за договором №1956 від 01.03.2012, відповідно до ст.625 ЦК, - сплив 01.03.2017 року.

Крім того, заборгованість за договором №2860 від 13.02.2013 відповідач ОСОБА_1 повинен був сплатити повністю 13.02.2015, але не сплатив, із цієї дати (13.02.2015) позивач довідався про порушення свого права на отримання всієї суми заборгованості і мав право впродовж строків позовної давності (3 роки) звернутися із вимогами про сплату 3% та інфляційних втрат. Тобто, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за договором №2860 від 13.02.2013, відповідно до ст.625 ЦК, - сплив 13.02.2018 року.

Крім того, заборгованість за договором №3360 від 15.06.2013 відповідач ОСОБА_1 повинен був сплатити повністю 15.06.2015, але не сплатив, із цієї дати (15.06.2015) позивач довідався про порушення свого права на отримання всієї суми заборгованості і мав право впродовж строків позовної давності (3 роки) звернутися із вимогами про сплату 3% та інфляційних втрат. Тобто, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за договором №3360 від 15.06.2013, відповідно до ст.625 ЦК, - сплив 15.06.2018 року.

Відомостей щодо переривання перебігу позовної давності позивачем не надано.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи встановлені судом обставини щодо спливу позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача в цій частині заявлених вимог.

З огляду на викладене, суд відмовляє КС «Імперіал ЛТД» в задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє, судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 509, 510, 512 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 272-273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені позовних вимог Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Кредитна спілка «Імперіал ЛТД», вул.Трудова, 18, м.Старобільськ, Луганська область, 92703, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2021 року.

Суддя О.І. Суський

08.04.21