Справа № 703/166/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.,

з секретарем Римським Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/166/21,

за участю

представника позивача адвоката Терещенка С.І.,

про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

11 березня 2013 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу по справі.

Спадщину він прийняв шляхом звернення до Смілянської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Окрім нього, із заявою про прийняття спадщини звернулась онука померлого - ОСОБА_3 , мати якої померла у 2009 році.

05 грудня 2020 року ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори заяву, якою повідомила, що не заперечує проти оформлення ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_2 , оскільки відсутній заповіт на її ім`я.

Позивач стверджує, що оскільки померлий склав заповіт на нього, тому ОСОБА_3 не спадкує після смерті діда. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні.

Одержати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з цим, постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник позов підтримав та просив його задоволити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача на розгляд справи не з`явився. В направленій на адресу суду заяві просив розглянути справу у його відсутності та врахувати, що спадщину після ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_3 .

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської області помер ОСОБА_2 .

Як встановлено із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 померлий доводився позивачу батьком.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2005 року ОСОБА_2 був власником 1/2 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З довідки Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 27 січня 2020 року вбачається, що за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на іншу частину вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці 05.11.1993 р., яке, за твердженням позивача, втрачено.

Заповітом, посвідченим 11 березня 2013 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Компанієць О.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 142, ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що він за законом матиме право на день смерті, заповів ОСОБА_1 .

Постановою нотаріуса від 14 січня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру з підстав відсутності правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, а саме - свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Шевченківського відділку Одеської залізниці 05.11.1993 р. Крім того, в цій постанові зазначено, що крім ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулась онука померлого ОСОБА_3 , мати якої - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05 грудня 2020 року ОСОБА_3 подала заяву, якою повідомила, що не заперечує проти оформлення ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки відсутній інший заповіт на її ім`я. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

Аналогічна інформація про осіб, які звернулись із заявами про прийняття спадщини міститься в повідомленні нотаріуса від 03 лютого 2021 року.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п`яту чергу також право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (ст. 1264 ЦК України).

Частиною 1 статті 1266 ЦКМ України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено ст. 1218, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця.

Позиція суду щодо заявлених вимог.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом спору у справі за позовом ОСОБА_1 є визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом. А тому, належними відповідачами за його позовними вимогами повинні бути інші спадкоємці ОСОБА_2 за заповітом, за їх наявності, або спадкоємці за законом, визначені у ст. 1261-1275 ЦК України, а у разі неприйняття ними спадщини - орган місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду з позовом до Смілянської міської ради та зазначаючи її відповідачем по вказаній справі позивач виходив з того, що ОСОБА_3 , яка також подала заяву про прийняття спадщини після діда, не спадкує після нього, оскільки відсутній заповіт на її ім`я. Крім того, в подальшому вона подала заяву, що не заперечує проти оформлення за позивачем спадщини після ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса у визначений законом строк звернулись дві особи - син померлого ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом і онука померлого ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за правом представлення після матері ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, ОСОБА_3 може бути самостійним спадкоємцем п`ятої черги, як інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

За вимогами ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини спадкування здійснюється за законом в порядку черговості.

Таким чином, за вказаних умов ОСОБА_5 могла б реалізувати своє право на спадкування після діда.

Подання нею заяви про те, що вона не заперечує проти оформлення за позивачем спадщини після ОСОБА_2 не має правового значення в межах наведеної справи. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наведена заява була подана ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в той час як ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і вона не містить відомостей, щодо відмови від прийняття спадщини після діда.

Суд зазначає, що про існування іншого спадкоємця було відомо позивачу на час звернення до суду з наведеним позовом. Вказані обставини зазначені ним особисто в позовній заяві і докази на підтвердження викладеного приєднано до цієї заяви.

Однак, звертаючись до суду із позовом про визнання права на майно в порядку спадкування позивач визначив відповідачем Смілянську міську раду.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Системний аналіз цих норм ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.

При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Оскільки позивач в судове засідання не з`явився, суд був позбавлений можливості з`ясувати його думку щодо належності відповідача, а також роз`яснити право подати клопотання про заміну відповідача чи залучення співвідповідача. В ході розгляду справи судом встановлювалася позиція представника позивача щодо учасників судового розгляду. Однак, представник з клопотанням про заміну відповідача чи залучення співвідповідача не звертався. Враховуючи, що представник позивача є фахівцем у галузі права, суд не мав сумніву у його обізнаності щодо належних сторонам прав і обов`язків, а також у його свідомому визначенні особи, яка має відповідати за позовом.

Таким чином, враховуючи, що із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , крім позивача, звернулась ОСОБА_5 , яка підтвердила своє право на спадкування за законом, Смілянська міська рада не є належним відповідачем в межах цієї справи.

В пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому, суд не надає оцінку по суті заявлених вимог, оскільки вони заявлені до неналежного відповідача.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Смілянської міської ради Черкаської області (м. Сміла Черкаської області, вул. Незалежності, 37, ) про визнання права власності на спадкове майно відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк