01.04.2021 Справа № 363/4181/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Фоменко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Управляючої компанії» Вишгородської міської ради Київської області та Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області про визнання вимоги боргу незаконною,

встановив:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконною вимогу КП «Управляючої компанії» Вишгородської міської ради Київської області щодо його боргу в розмірі 6 651 грн. 73 коп., у зв`язку із спливом строків позовної давності до цієї заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він на підставі свідоцтва про право власності на житло є власником квартири АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач включав в тарифи кошти за послуги, які реально ним не надавалися, коли він оплачував кошти лише за реально надані послуги та лише за тарифами, затвердженими згідно чинного законодавства, в нього в період з 2003 по 2011 рік утворилася заборгованість в розмірі 6 651 грн. 73 коп. Наявність такої заборгованості перешкоджає йому скористатися правом на отримання субсидії. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що строки позовної давності до вказаної вимоги борги минули просив позов задовольнити.

Позивач в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на 01 травня 2018 внаслідок несплати ОСОБА_1 коштів за отримані комунальні послуги у повному обсязі утворився борг у сумі 5 563 грн. 44 коп. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 заявив про застосування позовної давності, і враховуючи, що за таких обставин, станом на серпень 2017 року боргу за оплату комунальних послуг в межах строку позовної давності майже не було, КП «Управляюча компанія» ВМР відкликало заяву про видачу судового наказу. Таким чином, станом на день подання ОСОБА_1 позовної заяви, будь-якої вимоги щодо стягнення з позивача у судовому порядку заборгованості по оплаті за комунальні послуги відповідачем не пред`явлено. Крім того зазначив, що чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

Представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Позивач подав суду відповідь на відзив, в кому зазначив, що він не просив суд відмовити відповідачу в його судовому позові в стягненні боргу, щодо якого минув строк позовної давності, а ставив питання про те, що незаконно вимагати борг в тому випадку, якщо минув строк його позовної давності. Крім того зазначив, що оскільки, як зазначає відповідач, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості», він і був вимушений звернутися до суду і просити винести рішення про незаконність вимоги боргу, щодо якого минув строк позовної давності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло є власником квартири АДРЕСА_1 .

КП «Управляючої компанії» Вишгородської міської ради Київської області створене шляхом виділу з комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради на підставі рішення Вишгородської міської ради №8/60 від 25 березня 2016 року.

Відповідно до рішення Вишгородської міської ради від 28.04.2016 року №10/3 затверджено розподільчий баланс комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради, згідно якого до КП «Управляюча компанія» ВМР перейшла дебіторська заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Вишгородської міської ради №150 від 16 червня 2016 року комунальне підприємство «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Вишгороді, які перебували на балансі та в управлінні комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради.

Будинок АДРЕСА_2 , в якому проживає позивач входить до переліку об`єктів, які обслуговує відповідач.

Плата за житлово-комунальні послуги позивачу нараховувалась згідно тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Вишгородської міської ради №186 від 03.07.2008 року, №291 від 15.11.2012 року, а також рішенням від №85 від 31 березня 2016 року, додатком до якого є перелік житлових будинків, які обслуговує КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради.

Згідно розрахунків КП «Управляючої компанії» Вишгородської міської ради Київської області позивач постійно здійснював оплату за отримані ним послуги, але не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01 травня 2017 року виник борг в розмірі 6 651 грн. 73 коп.

18 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області із заявою про нарахування йому субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Проте, листом Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області №3471 від 18 серпня 2017 року позивачу повідомлено, що субсидія йому не нарахована, оскільки відповідно до даних від КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради у нього станом на 01 травня 2017 року існує прострочена понад два місяці заборгованість в сумі 6 651 грн. 73 коп. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» у разі отримання інформації від організацій-надавачів комунальних послуг про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг субсидія на наступний строк не призначається.

14 серпня 2017 року відповідач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 6 721 грн. 28 коп., яка утворилася станом на 01 серпня 2017 року за період з серпня 2014 року.

Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року заяву Комунального підприємства «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради про видачу судового наказу повернуто заявникові на підставі його заяви.

Водночас згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України однією з підстав відмови у видачі судового наказу є перевищення строку позовної давності, який пройшов з моменту виникнення такої вимоги.

За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Порядок здійснення оплати за житлово-комунальні послуги передбачено ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом пункту 2 частини першої статі 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктів 1, 3, 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено вимогами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р. №237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім`я позивача в КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Зобов`язання КП «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради щодо списання заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг і визнання незаконними вимог щодо наявності заборгованості, оформленої у відповідних рахунках і довідках, чинним законодавством України як спосіб захисту не передбачено.

Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги незаконним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.

Разом з тим, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді й за заявою відповідача.

Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено право відповідача подати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові.

Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові.

Таким чином, законодавець надає суду право застосовувати положення про сплив строку позовної давності щодо виниклої заборгованості лише в межах заявлених вимог про стягнення такої заборгованості.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що застосування наслідків спливу строків позовної давності, визначений у ч. 4 ст. 267 ЦК України, можливе лише у разі пред`явлення позову кредитора про стягнення заборгованості за надані послуги, коли зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг й визнання обрахування ним такої заборгованості незаконною чинним законодавством України як спосіб захисту прав не передбачено.

Сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора та не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

За таких обставин, порушених прав позивача, які б підлягали б захистові в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову про це слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Комунальне підприємство «Управляюча компанія» Вишгородської міської ради Київської області, код ЄДРОПУ 40460869, знаходиться за адресою Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 9-а.

Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області, знаходиться за адресою Київська область, м. Вишгород, вул. Набережна, 6-а.

Суддя