КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 359/818/20
номер провадження №22-ц/824/66/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.,
суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Кемського В.В.,
учасники справи: представника позивача Колєва Р.Г.

представника відповідача Мостової М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Колєва Руслана Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борця Є.О.,

у цивільній справі № 359/818/20 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и л а :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона працювала в ДП «Украерорух» на посаді інженера 1 категорії відділу кадрів департаменту персоналу. Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №564 від 31 серпня 2018 року відповідно до оновленої організаційної структури були введені в дію штатні розписи апарату управління Украероруху (цивільні та військові). Наказом директора ДП «Украерорух» №588 від 7 вересня 2018 року дві посади інженера 1 категорії відділу кадрів департаменту персоналу були скорочені. 28 вересня 2018 року ОСОБА_2 було попереджено про те, що посада, яку вона на той час займала, підлягала скороченню з 2 грудня 2018 року. Їй було запропоновано перевестись на вакантну посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу. Однак, тимчасова комісія з відбору кандидатів ДП «Украерорух» відхилила її кандидатуру щодо зайняття вказаної посади. Тому їй було запропоновано перевестись на інші вакантні посади. Наказом начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух» №1237/о від 22 грудня 2018 року позивач була переведена, за її згодою, на посаду інженера 2 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим трудовим договором з 19 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року. Наказом т.в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ДП «Украерорух» №314/о від 29 березня 2019 року було переведено, за її згодою, на посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу, за строковим трудовим договором з 1 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №1314/о від 27 грудня 2019 року позивач була звільнена з роботи з 31 грудня 2019 року у зв`язку з закінченням строкового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_2 вказувала, що наказ про її звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не видавався. Відтак, укладений з нею безстроковий трудовий договір не був припинений. Посада інженера 1 категорії відділу кадрів департаменту персоналу фактично не скорочувалась, а реорганізація в ДП «Украерорух» мала удаваний характер. Строковий трудовий договір двічі укладався з позивачем без дійсної мети та достатніх на те підстав, що не відповідало перебігу трудових відносин між сторонами. Крім того, укладення строкового трудового договору не передбачено колективним договором.

Тому просила визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «Украерорух» №1314/о від 27 грудня 2019 року, поновити її на роботі в ДП «Украерорух» на посаді інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу з 31 грудня 2019 року, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Колєв Р.Г. , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважав, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Вказував, що у жодному з двох випадків укладення з позивачем строкового трудового договору, що відбувалось за ініціативи відповідача, а саме 19 грудня 2018 року згідно з наказом від 22 грудня 2018 року № 1237/о та 01 квітня 2019 року, згідно із наказом від 29 березня 2019 року № 314/о, такі договори, у формі укладення трудового договору, письмово не оформлялися і не підписувалися, в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, а були оформлені лише наказами Украероруху. При цьому, вищезазначені накази Украероруху не відповідають за формою вимогам законодавства щодо укладення трудових договорів, оскільки не містять підстав, передбачених законом, зокрема посилання на ч. 2 ст. 23 КзпП України.

Наголошуючи, що Украерорух удався до дій, пов`язаних із прихованим звільненням, з порушенням встановленої процедури із застосуванням нібито форми добровільного укладення строкового трудового договору, за відсутності згоди профспілкового органу. Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставин, з якими законодавець пов`язує укладення з працівником строкового трудового договору, не звернув уваги й на те, що за п. 2 ст. 36 КЗпП припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку можливе лише в тому випадку, коли його укладення відповідало нормам закону.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося й те, що ініціатором укладення строкового трудового договору була адміністрація, яка обґрунтувала необхідність зробити це не нормами КЗпП, а фінансовим становищем установи. При цьому суд не встановив, чи мала позивачка бажання й добру волю щодо укладення строкового договору, чи її спонукала до цього адміністрація, чи в її інтересах було укладення такого договору, та чи передбачено це законодавчими актами.

Представник ДП «Украерорух» подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що при укладенні строкових трудових договорів з позивачем було дотримано вимог законодавства. Письмова форма договору є обов`язково лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 24 КЗпП України, п. 6 вказаної статті у переліку положення щодо укладення трудового договору з фізичною особою, а саме роботодавцем, а не працівником, як вважає апелянт. Наголошував, що позивач не оспорювала правомірність укладення з нею строкового трудового договору, про умови, на яких він укладався була проінформована, продовжувала працювати за строковим договором. Отже, доводи апеляційної скарги щодо безстроковості трудового договору, не відповідають обставинам справи.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №564 від 31 серпня 2018 року відповідно до оновленої організаційної структури були введені в дію штатні розписи апарату управління Украероруху (цивільні та військові). Наказом директора ДП «Украерорух» №588 від 7 вересня 2018 року були скорочені 98 посад, серед яких дві посади інженера 1 категорії відділу кадрів департаменту персоналу ( а.с. 59, 60-64).

Зі змісту листа начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух» №1-26.7-4514 від 28 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 було попереджено про те, що посада, яку вона на той час займала, буде скорочена з 2 грудня 2018 року. Тому їй було запропоновано переведення на вакантну посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом ( а.с.58).

Зі змісту витягу з протоколу тимчасової комісії з відбору кандидатів ДП «Украерорух» №1 від 6 листопада 2018 року вбачається, що кандидатуру ОСОБА_2 щодо зайняття вказаної посади було відхилено. Згідно до протоколу засідання первинної профспілкової організації апарату управління ДП «Украерорух» №47-11 від 30 листопада 2018 року відповідачу було відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 . Тому їй було запропоновано переведення на інші вакантні посади. Ця обставина підтверджується копією листа начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух» №2.2-10-592 від 7 листопада 2018 року (а.с. 27-28, 29,30, 65).

19 грудня 2018 року ОСОБА_2 подала заяву про переведення її на посаду інженера 2 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим договором до 31 грудня 2019 року (а.с.31, 66).

Наказом начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух» №1237/о від 22 грудня 2018 року ОСОБА_2 була переведена за її згодою на посаду інженера 2 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим трудовим договором з 19 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

26 березня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про переведення її на посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим договором до 31 грудня 2019 року (а.с.67).

Наказом т.в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ДП «Украерорух» №314/о від 29 березня 2019 року позивач була переведена за її згодою на посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим трудовим договором з 1 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

27 грудня 2019 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 31.12.2019 р. у зв`язку з закінченням строкового трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України, згідно із наказом №1314/о.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України вказуючи, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Згідно з ч. 3 ст. 24 цього Кодексу укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 17 січня 2019 року у справі №760/11151/16-ц (провадження №61-31989св18), відповідно до п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі №753/16193/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №761/27037/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2-18 року у справі №757/26016/17-ц.

Судом першої інстанції, правомірно встановлено, що 31 грудня 2019 року закінчився строковий трудовий договір, укладений з ОСОБА_2 на зайняття посади інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу. Починаючи з того ж дня позивач остаточно припинила виконання посадових обов`язків, а отже, оскаржений наказ в.о. директора ДП «Украерорух» №1314/о від 27 грудня 2019 року був винесений з дотриманням вимог, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач була неправомірно переведена на посади інженерів 1 та 2 категорій відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу саме за строковим трудовим договором, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Як вбачається із заяв ОСОБА_2 від 19 грудня 2018 року та від 26 березня 2019 року позивач виразила волю на її переведення на вакантні посади на умовах строкового трудового договору. Ця обставина свідчить про те, що укладення з ОСОБА_2 строкового трудового договору ґрунтується на п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України та повністю кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2019 року у справі №760/11151/16-ц (провадження №61-31989св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі №753/16193/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №761/27037/17-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2-18 року у справі №757/26016/17-ц.

Укладення з позивачем строкового трудового договору шляхом видачі наказу про її переведення на вакантні посади узгоджується з ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Крім того, позивач оскаржує законність звільнення позивача з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, вважаючи його безстроковим. При цьому законність її переведення на посади інженерів 1 та 2 категорій відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу, ОСОБА_2 не оскаржувала, погоджувалась та працювала на посадах, що передбачали кінцевий термін закінчення трудових відносин.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушень порядку укладення строкового договору, та необґрунтованості встановлення такого строку, в порушення вимог закону, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду, з огляду на таке.

У своїй апеляційній скарзі, скаржник посилається також на абзаци 1 та 2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» за якими, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Наказом начальника департаменту персоналу ДП «Украерорух» №1237/о від 22 грудня 2018 року позивач була переведена, за її згодою, на посаду інженера 2 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим трудовим договором з 19 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Наказом т.в.о. заступника директора з адміністративно-господарських питань ДП «Украерорух» №314/о від 29 березня 2019 року позивач була переведена за її згодою на посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим трудовим договором з 1 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року. (а.с. 68).

Тобто, допуск до роботи відбувся шляхом видачі роботодавцем наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

26 березня 2019 року ОСОБА_2 особисто подала заяву про переведення її на посаду інженера 1 категорії відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу за строковим договором до 31 грудня 2019 року чим виразила своє бажання працювати на вказаних умовах, наказ про своє переведення на умовах строковості, не оскаржила, продовжила працювати за строковим трудовим договором ( а.с 67).

Не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи і доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не була звільнена за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки не було видано наказу про її звільнення. Так як в даному випадку мало місце припинення безстрокового трудового договору, шляхом переведення, за заявою позивача на іншу посаду, з умовами строковості.

Припинення безстрокового трудового договору з одночасним укладанням строкового трудового договору (контракту) в межах триваючих трудових відносин оформляється шляхом видання відповідного кадрового наказу (розпорядження) роботодавцем. У даному випадку має місце «припинення трудового договору», але не «припинення трудових відносин».

Відтак, з 22 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ДП «Украерорух» почали існувати строкові трудові відносини.

Враховуючи, що позивача звільнено за закінченням строку дії трудового договору, обставини, викладені в апеляційній скарзі відносно того, що при звільненні позивачу не було запропоновано всіх вакантних посад, які були в наявності, не з`ясування: чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці; відсутності погодження профспілкової організації,- не мають правового значення, оскільки трудовий договір, з позивачем закінчено за строком його дії.

Доводи апеляційної скарги, по суті невідповідності укладеного строкового трудового договору вимогам ст. 23 КЗпП України, яким визначено випадки прийняти працівника за строковим трудовим договором, колегія судів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, так як з моменту останнього переведення позивача (01 квітня 2019 року) по момент звільнення ( 31 грудня 2019 року) строковість переведення не була оскаржена, ОСОБА_2 продовжила працювати на визначених умовах.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, викладених у ст. 23 КЗпП України є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Таких вимог позивачем не було заявлено.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Колєва Руслана Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: