ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №591/895/21

Провадження № 22-ц/816/525/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Криворотенка В.І. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Левченко Т.А.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сумська обласна прокуратура,

третя особа Державна казначейська служба України,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2021 року, в складі судді Клименко А.Я., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

10 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сумської обласної прокуратури, у якому просив:

1) визнати протиправними рішення, бездіяльність і дії відповідача за неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є потерпілою особою та безпідставним невиконанням імперативних вимог чинного законодавства, норм прямої дії ст. 36, 218, 219, 220 КПК, а також невиконання імперативних вимог норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції України та судових рішень в т.ч. постанови Верховного Суду від 14 квітня 2020 року, що набрала законної сили, ухвали від 13.10.2020 року Верховного Суду по справі №607/16332/20;

2) забезпечити виконання норм прямої дії ст. 3 Конституції України щодо головного обов`язку держави, ст. 2,5, 10, 18 ЦПК та захистити права та інтереси позивача від порушень з боку відповідачів органів державної влади, їх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду заявленого позову та визнати невчинення відповідачами імперативно встановлених вимог з порушенням розумних строків про негайне припинення порушень щодо не забезпечення відновлення конституційних прав звільнених офіцерів на особисте житло встановленою, та заборонена законодавством непряма дискримінація громадянина похилого віку в припиненні порушень щодо забезпечення володіння відповідним майном мала місце, доказ про їх відсутність покласти на відповідача;

3) встановити заподіяння незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю відповідача шкоди позивачу та причинно-наслідковий зв`язок між незаконними діями і бездіяльністю посадових осіб відповідача та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов за порушеннями чи невиконанням:

- норм прямої дії ст. 3, 5, 8, 19, 22, 46, 47, 55, 56, 64, 68, 129-1, 131-1 Конституції України,

- висновків Постанови Верховного Суду від 14 квітня 2020 року по справі № 61/34909/17, яка набрала законної сили,

- ухвали від 13.10.2020 року Верховного Суду по справі №607/16332/20;

4) покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду на відповідача та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь позивача на відшкодування завданої шкоди незаконними діями (бездіяльністю) відповідача як органом досудового слідства Сумської області, згідно наданого розрахунку:

- відповідно до вимог ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України завдану матеріальну шкоду у розмірі вартості не отриманої двокімнатної квартири на суму 2984915,32 грн.,

- відповідно до вимог ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, висновків Верховного Суду завдану моральну шкоду згідно належного обґрунтування зазначеного в позові 700000 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 повернуто заявнику.

ОСОБА_1 з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що питання відшкодування шкоди, заподіяної органами прокуратури є предметом розгляду цивільного судочинства, а відтак поновлення порушених прав заявника не потребує додаткових звернень чи виконання будь-яких інших умов для цього. Отже, окреме оскарження бездіяльності працівників органів прокуратури не сприятиме ефективному захисту порушених прав.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумська обласна прокуратура вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги позивача. Зазначається, що кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг потерпілого, про які йдеться у заявленому позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

Оскільки в апеляційному порядку оскаржується ухвала суду про повергнення позовної заяви, тому розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання протиправними рішень відповідача, його бездіяльності та дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, неможливий спільний розгляд вказаних вимог з вимогами про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, тобто позовна заява подана з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У поданому позові ОСОБА_1 просив визнати протиправними рішення відповідача, його бездіяльність та дії під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також стягнути матеріальну і моральну шкоду, спричинену відповідачем внаслідок його бездіяльності при досудовому розслідуванні кримінального провадження.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Потерпілий має право оскаржувати бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у нездійсненні інших процесуальних дій, які зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій тощо. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 вказаного Кодексу (ч. 1, ч. 2 ст. 303 КПК України).

Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг потерпілого, які позивач заявив за правилами кримінального судочинства. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі N 234/19443/16-ц (провадження N 14-630цс18) та від 22 квітня 2019 року у справі N 236/893/17 (провадження N 14-4цс19).

Відтак, вимоги про визнання незаконною бездіяльності органів досудового розслідування - прокуратури під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях мають вирішуватись за правилами КПК України.

Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (ст. 20 ЦПК України), апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про неможливість спільного розгляду вимоги про визнання незаконною бездіяльності прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні з вирішенням за правилами цивільного судочинства вимог про відшкодування державою Україною матеріальної і моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на викладене вище, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2021 року постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко