ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №575/812/20

Номер провадження 22-ц/816/552/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Великописарівська селищна рада Великописарівського району Сумської області,

третя особа Головне управління Держгеокадастру у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 25 січня 2021 року у складі судді В`юник Н.Г., ухвалене у селищі міського типу Велика Писарівка, повний текст якого складено 27 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, в якому просила встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Буринського району Сумської області, була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в с. Слобода Буринського району Сумської області. Встановити факт належності трудової книжки колгоспника № 477 від 02 жовтня 1950 року, виданої на ім`я ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Буринського району Сумської області, та визнати за позивачем право на земельну частку (пай) площею 2,93 га в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області.

Свої вимоги мотивувала тим, що її мати ОСОБА_2 проживала в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області, тривалий час працювала у колгоспі «Росія» та була членом цього колгоспу. У послідуючому, внаслідок роздержавлення, колгосп «Росія» було поділено на КСП «Родіна» (с. Сидорова Яруга) та КСП «Добрянське» (агрофірма «Добрянське»). ОСОБА_2 за життя не реалізувала своє право на земельну частку (пай), а тому позивачка, як спадкоємиця, має право на земельну частку (пай), яка належала її матері, як члену КСП «Росія».

Крім цього, у зв`язку з різним написанням прізвища, ім`я та по батькові матері позивачки у свідоцтві про її народження, трудовій книжці та свідоцтві про смерть для вирішення позовних вимог необхідно встановити факти, що мають юридичне значення, зокрема факт належності вказаних документів одній і тій же особі ОСОБА_2 .

Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 26 листопада 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 замінено первісного відповідача територіальну громаду в особі Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області на належного відповідача Великописарівську селищну раду Великописарівського району Сумської області.

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 25 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення її позову, оскільки її мати ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай), так як все своє життя працювала у колгоспі «Росія», була членом цього колгоспу та у зв`язку з тим, що у 1980 році після виходу на пенсію виїхала з с. Добрянське Великописарівського району Сумської області помилково не була включена в списки до державного акту.

Звертає увагу й на помилковість висновків суду в частині рішення про відмову у встановленні фактів, що мають юридичне значення, оскільки нею було надано достатньо доказів для встановлення вказаних фактів, які мають значення для прийняття спадщини, яка може складатися не лише з права на земельну частку (пай).

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Пулинця Б.А., який підтримав доводи скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 в с. Слобода Буринського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).

З копії трудової книжки колгоспника № 477 на ім`я ОСОБА_3 , 1916 року народження вбачається, що рік вступу в колгосп 1936, трудова книжка заповнена 2 жовтня 1967 року колгосп «Росія» Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, ОСОБА_3 працювала в колгоспі з 1936 року по 1947 рік за показами свідків, а з 1950 року по 1970 рік різноробочою (а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області, трудовий архів колгоспу «Росія», ТОВ «Добрянське» переданий до архіву Добрянської сільської ради (а.с. 13).

З довідки, виданої трудовим архівом при Добрянській сільській раді Великописарівського району Сумської області 28 серпня 2019 року, слідує, що ОСОБА_2 працювала в колгоспі «Росія» з 1936 року по 1947 рік згідно показів свідків, з 1950 року по 1966 рік, з 1967 року по 1978 рік (а.с. 14).

З довідок, виданих виконкомом Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області 07 жовтня 2019 року та 09 січня 2020 року слідує, що ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в с. Слобода Буринського району Сумської області разом з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався (а.с. 15,18).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області. Матір`ю записана ОСОБА_6 . Свідоцтво видано Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області (а.с 16).

Зміна прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Слобідським с/ЗАГС Буринського району Сумської області 16 лютого 1974 року (а.с. 17).

Відповідно до погосподарської книги № 3 особового рахунку 197 у книзі за 1980-1982 роки по Дорбрянській сільській раді за 1980 рік обліковується домогосподарство, в якому зареєстрована ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 . Російською мовою зазначена як « ОСОБА_7 » (довідка від 15 січня 2020 року № 02-16/211 Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області (а.с. 20).

Державний акт на право колективної власності на землю серії СМ № 00005 виданий агрофірмі «Добрянське» Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області у тому, що вказаному власнику передається у колективну власність 2395,6 га землі в межах згідно плану. Земля передається у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Добрянської сільської Ради від 16 лютого 1995 року. До державного акта на право колективної власності на землю долучено додаток № 1 «Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Добрянське» Великописаірвського району», в якому зазначено - 740 чоловік (а.с. 24-35).

ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) у списку не значиться.

Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) та інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня (а.с. 64).

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Сумській області відділом з питань виплати пенсій № 4, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Буринського району Сумської області, отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на загальних підставах (а.с. 75).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_8 на час смерті мала право на земельну частку (пай) у колективній власності агрофірми «Добрянське», а оскільки не доведено, що таке право належало померлій, то воно й не може входити до складу спадщини.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року, що діяла на час розпаювання земель колективної власності) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно з ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

До спадкоємців право на земельну частку ( пай ) переходить, якщо таке право належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц.

Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) була членом агрофірми «Добрянське» і відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про невідкладні заходи щодо розпаювання земель, переданих у колективну власність» мала право при розпаюванні земель колективної власності агрофірми на земельну частку (пай).

Не доведено позивачкою й того, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), за життя, зверталась до агрофірми «Добрянське» про вирішення питання про надання їй земельної частки (паю).

Сам по собі факт тривалого працевлаштування ОСОБА_8 у колгоспі «Росія» беззаперечно не свідчить, що остання має право на земельну частку (пай), оскільки ОСОБА_8 не мала сертифікату на право земельної частки (паю), не була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, і матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_8 перебувала в членах КСП на час паювання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що наявними в матеріалах справи доказами не доведено, що ОСОБА_8 на час смерті належало право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю агрофірми «Добрянське».

Таким чином, так як не доведено, що таке право було у померлої ОСОБА_8 , як у спадкодавця, то відсутні підстави й для задоволення позову ОСОБА_1 , як спадкоємиці, оскільки право, яке не належало померлій не може входити до складу спадщини.

Перевіряючи висновки суду в частині відмови у позові про встановлення фактів, що мають юридичне значення, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_8 або належності трудової книжки ОСОБА_8 породжують певні юридичні наслідки.

Відповідно до п. п.1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Позивачем у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки.

Так, позивачка ставить питання про встановлення наступних фактів:

- факт того, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Буринського району Сумської області, була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в с. Слобода Буринського району Сумської області;

- факт належності трудової книжки колгоспника № 477 від 02 жовтня 1950 року, виданої на ім`я ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Буринського району Сумської області.

Згідно з вимогами позову, вказані факти позивачка ОСОБА_1 просила встановити для набуття права на спадщину, зокрема права на земельну частку (пай).

За таких обставин, так як не доведено, що право на земельну частку (пай) належало ОСОБА_8 , як спадкодавцю, то вказане право не може входить й до складу спадщини, а отже відсутні й підстави для встановлення вищевказаних фактів, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили, що встановлення факту родинних відносин або належності трудової книжки породжують певні юридичні наслідки, які б не були пов`язані з позовною вимогою про визнання права власності на земельну частку (пай).

Доводи апеляційної скарги про те, що вказані факти мають юридичне значення для прийняття позивачкою спадщини, не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б вказували про наявність іншого спадкового майна, крім права на земельну частку (пай), для успадкування якого мало б юридичне значення встановлення вищевказаних фактів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 25 січня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина