Номер провадження: 22-ц/813/5055/21
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М.,Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року про забезпечення позову (одноособово суддя Целух А.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа: районна служба у справах неповнолітніх Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про виселення,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

25.10.2018 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про виселення відповідачки із неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_3 подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, його структурним та територіальним підрозділам реєструвати постійне місце проживання ОСОБА_4 і її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за постійним місцем проживання в Ѕ частині домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову. Суд заборонив Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, його структурним та територіальним підрозділам реєструвати постійне місце проживання ОСОБА_1 і її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за постійним місцем проживання в Ѕ частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , не погодилась із ухвалою суду від 29.10.2018 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

ОСОБА_1 законно проживає за вказаною адресою. Власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2005 року, є ОСОБА_5 , який не приймав участі у справі. Позивачка ввела суд в оману і приховала факт того, що ОСОБА_1 є дружиною власника спірного житлового будинку.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що заходи є підстави для забезпечення позову і заходи забезпечення є співмірними із заявленими позовними вимогами (а.с.35,36).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

Суд, за заявою учасника справи, має право вжити, передбачених ст. 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 149, ст. 150 ч.ч.1 п.п.2,4, ч.3 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

25.10.2018 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про виселення відповідачки із неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.3,4).

Разом із позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову. У заяві позивачка стверджувала, що в належну їй з колишнім чоловіком частину домоволодіння незаконно вселилася ОСОБА_1 із неповнолітнім сином ОСОБА_2 , яка разом із неповнолітнім сином намагається зареєструватися у спірному будинку (а.с.5).

Ухвалою суду від 29.10.2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено шляхом заборони Департаменту надання адміністративних послу Одеської міської ради, його структурним та територіальним підрозділам реєструвати постійне місце проживання ОСОБА_4 і її неповнолітнього сина ОСОБА_2 у спірному домоволодінні.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, суд в ухвалі зазначив, що у зв`язку з реєстрацією права власності спірної частини домоволодіння за колишнім чоловіком позивачки, реєстрація постійного місця проживання відповідачки ОСОБА_1 і її сина у домоволодінні може бути здійснена без урахування дозволу позивачки.

Матеріали цивільної справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження реєстрації постійного місця проживання відповідачки ОСОБА_1 і її сина у спірному домоволодінні.

Всупереч ст. 150 ч.3 ЦПК України, суд першої інстанції належним чином не оцінив обґрунтованість доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії з реєстрації постійного місця проживання відповідачки і її сина. Суд не з`ясував і належним чином не обґрунтував співмірність видів забезпечення позову та необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні підстави і припущення.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову зважаючи на наступне.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів усіх осіб.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

В суді заявлені вимоги про виселення відповідачів з підстав ст. 391 ЦК України, тобто предметом розгляду є негаторний позов.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2018 року по справі №910/1040/18).

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Матеріали цивільної справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просила позивачка, а ствердження позивачки у заяві, що відповідачка вчиняє дії з реєстрації постійного проживання у домоволодінні, жодними доказами не підтверджені.

Можливі дії з боку відповідачки щодо реєстрації права проживання у домоволодінні не доведені і є лише припущеннями.

Зважаючи на те, що обраний позивачкою спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, відсутні належні обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії з реєстрації постійного проживання у спірному домоволодінні, колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи відповідачки у скарзі щодо відсутності підстав для забезпечення позову, прийняті до уваги і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову з прийняттям нового судового рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права і неправильно застосував ст. 149, 150 ч.ч.1,3 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

З огляду на те, що предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, судові витрати підлягають вирішенню судом за результатами розгляду справи по суті.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року про забезпечення позову скасувати.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 12.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова