Дата документу 05.04.2021 Справа № 937/1039/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/1039/21 Головуючий у 1 інстанції Сметаніна А.В.
Провадження №22ц/807/1193/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року про повернення позовної заяви по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом про розірвання шлюбу, який від його імені був надісланий і підписаний представником - адвокатом Артеменком Є.А.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року позов був повернутий представнику позивача.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява повинна бути підписана особисто позивачем, а не його представником за довіреністю, оскільки волевиявлення особи як на укладення шлюбу так і на його розірвання є особистим волевиявленням, а отже має підтверджуватись особистим підписом, при цьому посилався на роз`яснення викладені у абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про повернення позову та направити матеріали справи до суду першої інстанції для для продовження розгляду зі стадії про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що Верховний Суд в своїй постанові від 26 грудня 2018 року по справі №127/575/17 зауважив, що наведений пункт постанови Пленуму містить посилання на статтю 115 СК України у редакції Закону України від 01 червня 2010 року №2302-VI. Згідно із Законом України від 01 липня 2010 року №2398-VI статтю 115 СК України викладено у новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка скасована, проте відповідні зміни до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не вносились. При цьому Верховний Суд звернув увагу, що за будь-яких обставин наведеним положенням Закону регулювалися питання реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду, а не самий процес розірвання шлюбу у судовому порядку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на співвідношення понять представника у цивільному праві та цивільному процесі, не надав належної оцінки тій обставині, що подаючи до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, адвокат Артеменко Є.А. діяв на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР 1033092 в якому зазначено «права адвоката не обмежуються» як представник ОСОБА_1 і відповідно до вищенаведених норм процесуального права мав необхідний обсяг повноважень на вчинення цих процесуальних дій.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 02 березня 2021 року та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло. В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Проте оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам в повній мірі.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позовну заяву подано через систему «Електронний суд» і підписано його представником - адвокатом Артеменком Є.А.

З копії ордеру серії АР № 1036857 від 15 лютого 2021 року, який було долучений до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 на представництво інтересів за договором про надання правничої допомоги б/н від 01 січня 2021 року. Ордер містить відмітку про відсутність обмеження прав адвоката за договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Як роз`яснено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно зі статтею 38 ЦПК України (в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року), особи, які беруть участь у цивільній справі, можуть брати у ній участь особисто або через представника (крім справ про усиновлення). Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Повноваження представника сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, посвідчені документами, зазначеними в частинах першій - третій статті 42 ЦПК України (в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року), а повноваження адвоката також і ордером, який видається відповідним адвокатським об`єднанням, або договором, дозволяють йому вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені не у виданому ордері, а в довіреності чи договорі.

З наведених норм вбачається, що надане процесуальним законом право особи брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно ч.7 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

На виконання вимог цієї норми на підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 до позову було додано: ордер серії АР № 1033092 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується переліком додатків до позовної заяви (а.с. 4).

Як вже було встановлено, з документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що представнику ОСОБА_2 надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача ОСОБА_1 . Тобто представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не мав жодних встановлених законом процесуальних перешкод для подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта.

Положеннями ч. 1 ст. 115, ст.ст. 106, 107 СК України врегульовано порядок розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану, а також державної реєстрації розірвання шлюбу.

З аналізу вказаних статей вбачається, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх лише під час реєстрації розірвання шлюбу в державному органі державної реєстрації актів цивільного стану (отримання свідоцтва про розірвання шлюбу).

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції роз`яснення, викладеного у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки воно стосується саме реєстрації розірвання шлюбу в державному органі РАЦС відповідно до частини 1 статті 115 СК України, про заборону представництва у справах про розірвання шлюбу в суді не йдеться.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року по справі №127/575/17 зазначено, що наведений пункт постанови Пленуму містить посилання на статтю 115 СК України у редакції Закону України від 01 червня 2010 року №2302-VI. Згідно із Законом України від 01 липня 2010 року №2398-VI статтю 115 СК України викладено у новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка скасована, проте відповідні зміни до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не вносились.

За таких обставин, встановивши, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: