ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 661/4460/20 Головуючий в І інстанції Матвєєва Н.В.
Номер провадження 22-ц/819/598/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Майданіка В.В.

секретар Литвиненко В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сафонов Олексій Анатолійович, на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал», треті особи ОСОБА_2 , Новокаховський міський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», треті особи ОСОБА_2 , Новокаховський міський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила зняти арешт, накладений державним виконавцем відділу ДВС Новокаховського МУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа Новокаховського міського суду №2-793/10 від 11.05.2010 р. на все нерухоме майно гр-ки ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_1 , виключивши з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження за реєстраційним номером 13456620 від 23.06.2010 (до 01.01.2013 р. реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 9965875 від 23.06.2010 р.)

Позов обґрунтований тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради Херсонської області, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 є співвласниками трикімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_1 . В період 2010-2016 року в провадженні Новокаховського відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 49535086 з примусового виконання виконавчого листа №2-793/10 від 11.05.2010 року, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №235-07/МБ від 20.12.2007 року, укладеним із ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на загальну суму 441 077,09 грн., боржником у вказаному виконавчому провадженні була позивач.

21.06.2010 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 , а 24.12.2015 року здійснено опис та арешт майна боржника, а саме нежитлової будівлі кафе з літнім майданчиком за адресою : АДРЕСА_2 , яке у подальшому передано для примусової реалізації ДП «Сетам». 14.12.2016 року в зв`язку із неможливістю реалізації майна на електронних торгах з причини відсутності допущених учасників, та отриманням від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяви про передачу нереалізованого майна стягувачеві, виконавче провадження є закінченим. Таким чином, вимоги банківської установи за рішенням суду від 09.04.2010 року були погашеними боржником за рахунок вартості предмету застави. Під час закінчення виконавчого провадження державний виконавець не зняв арешт з майна боржника. У травні 2020 року запис про арешт майна був виявлений позивачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У Новокаховському відділі ДВС закриття виконавчого провадження підтвердили, але у знятті арешту відмовили, посилаючись на відсутність виконавчого провадження. З огляду на викладене позивач вважає, що з метою захисту її майнових прав наявні підстави для задоволення її позовних вимог.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 14.12.2020 року залучено до участі у справі співвідповідача ТОВ «ФК «Кредит Капітал».

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 19.01.2021 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач пред`явила позов про зняття арешту з майна, проте зі змісту позову та доказів не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 , нині ОСОБА_1 є боржником перед банком та є стороною виконавчого провадження. З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.10.2020 року у справі № 204/2494/20, суд вважав, що вимоги про зняття арешту з майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач ОСОБА_1 одночасно має бути й відповідачем, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі ст. 255 ч.1 п.1 ЦПК України, з роз`ясненням позивачці права на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сафонов О.А., вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а також порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим просить ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 19.01.2021 р. скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та прийняти нове судове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у межах даних спірних правовідносин арешт на майно позивача був накладений у виконавчому провадженні у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення щодо стягнення кредитного боргу на користь відповідача. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позові матеріально правової вимоги до відповідачів, оскільки така вимога позивача, як власника, ґрунтується на захисті її правомочностей щодо користування та розпорядження належним їй майном шляхом зняття арешту. Крім того, зазначає, що право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця має сторона виконавчого провадження. В даному випадку спірними є правовідносини, що мають місце після закінчення виконавчого провадження, тому відсутні підстави для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Крім того, скаржник вважає неправомірним закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України із формулюванням «справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства» із одночасним роз`ясненням права позивача на звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця. Апелянт зазначає, що і позовне провадження, і оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця є способом захисту порушеного приватного права чи інтересу фізичної особи, що передбачені цивільно процесуальним законодавством України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) її доводи не визнає, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказує, що арешт на майно позивача накладено в межах виконавчого провадження №49535086, яке закінчено 14.12.2016 р. на підставі п. 15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». За даним виконавчим провадженням боржником ОСОБА_1 не сплачено виконавчий збір. 03.03.2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору та зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження за №64721908. Того ж дня вказане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження №58521766. На сьогоднішній день у складі вказаного зведеного виконавчого провадження перебуває три виконавчі документи на загальну суму 66172,86 грн. Оскільки заборгованість боржником не погашена, тому підстави для зняття арешту відсутні.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі виключається можливість розгляду вимог ОСОБА_1 за правилами позовного провадження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналіз наведеної норми закону свідчить про те, що в порядку позовного провадження вирішуються вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Допустимим є також заявлення вимоги лише про зняття арешту з майна у разі відсутності спору або невизнання такого права.

У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Судом встановлено, що предметом позову є вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з усього належного їй нерухомого майна, який накладено державним виконавцем відділу ДВС Новокаховського МУЮ у межах виконавчого провадження №49535086 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-793/10, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області 09.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості в розмірі 441 077,09 грн.

Враховуючи, що спірний арешт на нерухоме майно був накладений державним виконавцем у межах виконавчого провадження №49535086, у якому ОСОБА_1 мала статус боржника, тому відповідно до наведених вище положень ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» розгляд її вимог про зняття вказаного арешту за правилами позовного провадження є недопустимим.

Та обставина, що постановою державного виконавця від 14.12.2016 року виконавче провадження №49535086 було закінчено, не впливає на правильність висновків суду, оскільки не змінює статусу ОСОБА_1 , як боржника, а також не змінює характеру правовідносин.

Разом з тим, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПКУкраїни, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до абз.5 п. 1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Враховуючи, що арешт на нерухоме майно був накладений в межах виконавчого провадження, у якому позивач ОСОБА_1 мала статус боржника, зі змісту самого позову не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про зняття вказаного арешту не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачена інша форма звернення та порядок вирішення вказаних вимог, у зв`язку з чим правомірно закрив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Доводи апелянта про неврахування судом позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 425/1341/17, де особа боржник звернулася до суду з позовом про зняття арешту і справу було розглянуто по суті, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки постановою Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі №204/2494/20, яка датована пізніше і на яку правомірно послався суд першої інстанції, викладено правовий висновок, що вимоги боржника про зняття арешту з майна, накладеного у межах виконавчого провадження, не підлягають розгляду за правилами позовного провадження.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема помилкове застосування п.1ч.1 ст.255 ЦПК України в якості правової підстави для закриття провадження у справі.

Так, згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Натомість, оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця під час виконання ними судового рішення є формою судового контролю за виконанням судових рішень, а не однією з форм цивільного судочинства у розумінні ч. 2 ст. 19 ЦПК України.

Таким чином, встановивши відсутність підстав для розгляду вимог позивача у порядку позовного провадження, суд першої інстанції правильно застосував п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Сафонов Олексій Анатолійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ В.О.Бездрабко

________________ В.В.Майданік