справа № 631/326/21
провадження № 2-о/631/18/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місце знаходження: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, місто Харків) про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме що він - громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбував покарання в Державній установі «Краснолуцька виправна колонія (№ 19)» з 16 травня 1977 року по 16 серпня 1989 року та зарахувати період відбування покарання до загального трудового стажу.

Вивчивши доводи, що наведені у заяві та перевіривши матеріали, надані заявником на їх обґрунтування вирішуючи питання можливості відкриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частин 2 та 7 вищенаведеної норми права цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

При цьому, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України).

Окреме провадження це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Встановлення факту, що має юридичне значення, в окремому провадженні можливе за умови, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він відбував покарання з 16 травня 1977 року по 16 серпня 1989 року в Державній установі «Краснолуцька виправна колонія (№ 19) Луганської області». Звернувшись у 2018 році до Відділу обслуговування громадян № 18 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для отримання інформації щодо виходу на пенсію, заявник отримав усне роз`яснення, що у нього не вистачає страхового стажу, а період відбуття покарання не може бути зарахований через відсутність довідок, у тому числі щодо нарахованої заробітної плати. Як зазначив ОСОБА_1 , на його звернення до відповідних органів йому було надано відповідь лише щодо часу відбуття покарання, а стосовно іншої інформації запропоновано звертатися до органів Державної пенітенціарної служби України. На даний час заявник є особою похилого віку та не має можливості виїхати на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження - території Луганської області, де знаходиться Державна установа «Краснолуцька виправна колонія (№ 19)» для отримання відповідної довідки, тому у нього виникла необхідність звернення до суду за встановленням факту відбуття покарання та зарахування йому часу відбуття покарання до загального трудового стажу.

Тобто, встановлення факту відбуття покарання у Державній установі «Краснолуцька виправна колонія (№ 19)» у період часу з 16 травня 1977 року по 16 серпня 1989 року необхідне для зарахування вказаного періоду до трудового стажу, що впливає на призначення пенсії.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення до розгляду та відкриття провадження у справі, суд зобов`язаний з`ясувати питання підсудності та юрисдикційності. Тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

З цього приводу слід зазначити, що згідно частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже у вищенаведеній нормі права наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 4 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що просить встановити не лише факт його перебування в установі виконання покарань з 16 травня 1977 року по 16 серпня 1989 року, який до речі підтверджено листом Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України від 03 вересня 2018 року за № 16/4-Р-292, але просить ще зарахувати йому цей час до загального трудового стажу (підтвердити наявний трудовий стаж).

Отже, метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. При цьому слід відмітити, що чинне законодавство України не передбачає можливості підтвердження трудового стажу судовим рішенням.

Увідповідності до положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункти 1 та 2 Порядку).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637).

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного вище Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Так, у разі незгоди з прийнятим рішенням органу, який призначає пенсії, особа має право на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини 2 статті 124 Конституції України, звернутися за захистом свого права до суду, але не з заявою про встановлення факту відбуття покарання та наявності загального трудового стажу, що дають право на призначення пенсії, а оскарженням рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні за змістом висновки були зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/19 та від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17, в яких вказано, що встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. У судовому порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. А спір щодо права на отримання пенсії має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства

Підсумовуючи вищевикладене слід дійти висновку, що встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосується рішень та дій управління пенсійного фонду, його посадових осіб щодо непризначення заявнику пенсії у відповідному страховому стажу розмірі. Відтак, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в окремому провадженні не може бути встановлений факт відбуття покарання та наявності трудового стажу, оскільки встановлення фактунаявності та зарахування трудового стажу для отримання пенсійного забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України, а не в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що в заяві ОСОБА_1 вбачається спір про право з органом Пенсійного фонду України про включення часу відбуття покарання в загальний трудовий стаж, який має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту відбуття покарання з 16 травня 1977 року по 16 серпня 1989 року та зарахування періоду відбуття покарання до загального трудового стажу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства - у відкритті провадження у справі в даному випадку слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 186, 293, 260, 261, 263, 315, 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

У відповідності до підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Т. М. Трояновська