Головуючий у І інстанції Кириленко Т.В.
Провадження №22-ц/824/3678/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 06.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. був вчинений виконавчий напис № 1563 про стягнення з нього на користь відповідача боргу в сумі 112 277,87 грн. шляхом звернення стягнення на автомобіль SKODA, модель SUPERB 1,9 ТDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Про виконавчий напис позивач дізнався 10 серпня 2020 року з листа про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису, не свідчать про безспірність суми заборгованості. Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.07.2008 року стягнуто 80 741 грн. 64 коп., а у виконавчому написі від 06.08.2020 року з нього стягнута заборгованість у розмірі 112 277,87 грн., до складу якої увійшла пеня у розмірі іншому, ніж визначений у судовому рішенні, що є безумовним порушенням прав позивача, оскільки суперечить змісту рішення суду про стягнення з нього заборгованості та припинення у зв`язку із цим дії кредитного договору.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року у справі № 759/5902/20 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 17.03.2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. про стягнення з позивача суми боргу у розмірі 112 277 грн. 87 коп. шляхом звернення стягнення на автомобіль SKODA, модель SUPERB 1,9 ТDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є повністю ідентичним виконавчому напису, що оспорюється у даній справі.

Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості та не з`ясовано наявності у боржника заперечень щодо вчинення виконавчого напису. Крім того, нотаріус у порушення інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не повідомив боржника про вчинення виконавчого напису.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. та зареєстрований у реєстрі за № 1563 про звернення стягнення на автомобіль марки Skoda, модель Superb 1.9 TDI, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.07.2008 року у розмірі 112 277 грн. 87 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 рокупозов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Карол іною Сергіївною та зареєстрований у реєстрі за № 1563 про звернення стягнення на автомобіль марки Skoda, модель Superb 1.9 TDI, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.07.2008 року в розмірі 112 177 грн. 87 коп.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві, що надійшов від ОСОБА_1 , останній просив залишити апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал»без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року - без змін та закрити апеляційне провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Орєхов А.В.подану апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційному суді заперечив проти задоволення скарги ТОВ «Вердикт Капітал» та просив рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 8, згідно умов якого позивачу було надано кредит в сумі 27 367,05 доларів США строком до 07.07.2015 року зі сплатою 13,80% річних за користування кредитними коштами (а.с.15-18).

Крім того, 07.07.2008 року був укладений Договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_3 виступила поручителем ОСОБА_1 і зобов`язалась перед кредитором нести солідарну відповідальність по кредитному договору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та стягнуто з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 07.07.2008 року № 8 в розмірі 3 764,53 дол. США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 80 741 грн. 64 коп., та судові витрати у сумі по 403 грн.71 коп. з кожного (а.с.19-21).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 та розстрочено виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року до серпня 2017 року (а.с.22-23).

22 березня 2016 року за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15.02.2016 року видано виконавчі листи по цивільній справі № 759/11902/15-ц (а.с.26-27).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року задоволено заяву ТОВ «Вердикт Капітал», заінтересовані особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 759/11902/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8 (а.с.31-32).

Також встановлено, що представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. із заявою про вчинення виконавчого напису.

17.03.2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки SKODA, модель SUPERB 1,9 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 20.03.2017 року по 17.01.2020 року в розмірі 112 277,87 гривень, зокрема, 3% річних за період з 20.03.2017 року по 17.01.2020 року в сумі 7 153,16 грн., пені за період з 20.03.2019 року по 17.01.2020 року в сумі 104 524,71 грн. (а.с.33).

Однак, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 17.03.2020 року про звернення стягнення на автомобіль марки SKODA, модель SUPERB 1,9 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 20.03.2017 року по 17.01.2020 року (а.с.41- 44).

Як вбачається з даного рішення, підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стало недотримання умови безспірності заборгованості, а також звернення стягнення на предмет застави задля погашення заборгованості, нарахованої більш ніж за три роки. Вказане рішення набрало законної сили і є чинним.

Не зважаючи на вказане рішення, представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. із заявою про вчинення виконавчого напису.

06 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки SKODA, модель SUPERB 1,9 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору № 8 від 07.07.2008 року за період з 25.02.2017 року по 17.01.2020 року в розмірі 112 177,87 грн., зокрема, 3% річних за період з 25.02.2017 року по 17.01.2020 року в сумі 7 153,16 грн., пені за період з 25.02.2019 року по 17.01.2020 року в сумі 104 524,71 грн. (а.с.99-101).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог стягувача.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1.1.4 кредитного договору № 8 від 07.07.2008 року, Банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах кредиту 27 367,05 дол. США на 84 місяці, дата остаточного погашення кредиту 07.07.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Ця правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та стягнуто з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 07.07.2008 року № 8 в розмірі 3 764,53 дол. США, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 3 417,71 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі 246,82 долари США та пені в сумі 100 доларів США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 80 741 грн. 64 коп.

Таким чином, зважаючи на те, що визначений кредитним договором строк кредитування сплив 07.07.2015 року, відповідне право кредитора нараховувати проценти та інші платежі, передбачені умовами кредитного договору, припинилось саме з цієї дати. Розмір заборгованості по тілу кредиту та іншим платежам згідно умов договору визначений у рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року, яким стягнуто на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 07.07.2008 року № 8 у розмірі 3 764,53 дол. США, в тому числі пені в розмірі 100 доларів США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 80 741 грн. 64 коп. Виконання даного рішення було розстрочено до серпня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2016 року.

З виконавчого напису, який вчинений 06.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С., вбачається, що заборгованість, задля погашення якої нотаріус пропонує звернути стягнення на автомобіль, складається з: 3% річних за період з 25.02.2017 року по 17.01.2020 року в сумі 7 153,16 грн. та пені за період з 25.02.2019 року по 17.01.2020 року в сумі 104 524,71 грн. Тобто, стягувачем надано нотаріусу документи на обґрунтування розміру заборгованості по пені, яка нарахована з порушенням вимог закону, оскільки право нараховувати пеню згідно умов договору у кредитора припинилось 07.07.2015 року, з моменту спливу строку кредитування, визначеного умовами кредитного договору. Вищенаведені обставини свідчать про неправильність вимог стягувача та підтверджують висновки суду про вчинення виконавчого напису з недотриманням вимоги щодо безспірності заборгованості.

Крім того, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Однак, оскаржуваним виконавчим написом від 06.08.2020 року період нарахування 3% річних, а саме: з 25.02.2017 року по 17.01.2020 року, перевищує визначений законом трирічний строк.

Дані обставини також були встановлені і рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року у справі № 759/5902/20, яке вступило в законну силу і є чинним.

Таким чином, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено з недотриманням вимоги щодо безспірності заборгованості, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що напис вчинений з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. За таких обставин обґрунтованим є і висновок суду про наявність підстав до визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди відповідача з висновками суду та цитування норм діючого законодавства, що не являється підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ТОВ «Вердикт Капітал» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: