Справа № 201/6272/20
Провадження № 2/201/350/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної податкової служби (третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про скасування арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2020р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Юрко О.С. (діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги від 25.06.2020р. - а.с. № 38-39) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДПС (третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про скасування арешту на майно.

Одночасно з подачею позову представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів (а.с. № 12-13).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.07.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою витребувані докази (а.с. № 41).

В обґрунтування позовних вимог по тексту позовної заяви представник позивача посилалася те, що 19.10.2012р. було порушено кримінальну справу №99117012/4 відносно ОСОБА_1 , згідно постанови про відкриття кримінального провадження від 19.10.2012р. старшого слідчого СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС капітана податкової міліції ОСОБА_2 за підозрою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1, 3 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України.

Того ж дня постановою про об`єднання кримінальних справ старшого слідчого СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 19.10.2012р., кримінальну справу №99117012/4 відносно ОСОБА_1 об`єднано із кримінальною справою №99117012 відносно ОСОБА_3 , під єдиним реєстраційним номером №99117012.

17.11.2012р. припинено кримінальну справу №99117012 в частині відносно ОСОБА_1 за відсутністю в діях складу злочинів, передбачених ч. 1, 3 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 и ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України, про що свідчить постанова про припинення кримінальної справи від 17.112012р., винесена старшим слідчим СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС ОСОБА_2 .

Кримінальне розслідування відносно позивача ОСОБА_1 було припинене за усіма інкримінованими злочинами. Кримінальна справа №99117012 продовжувала розслідуватися лише відносно ОСОБА_3 . В подальшому, у зв`язку із впровадженням Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальну справу №99117012 було зареєстровано під новим реєстраційним номером - кримінальне провадження №0000225 від 13.03.2013р.

Під час здійснення досудового слідства по вказаним вище кримінальним справам, на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 слідчим було накладено арешт.

В матеріалах кримінального провадження №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_4 міститься лише одна постанова про заборону відчуження майна в кримінальній справі №99117012 - постанова про заборону відчуження майна від 06.08.2012р. старшого слідчого СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д., якою накладено заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розгляду кримінальної справи в суді.

Під час судового розгляду кримінальне провадження №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України закрито через звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011р. згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2013р. (суддя Шелестов К.О.).

Після цього адвокатом Олексієнко Ю.О. у 2019р. було подано клопотання в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2019р. у справі № 201/8031/13-к суддя Шелестов К.О. скасував арешт, накладений постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС капітана податкової міліції Олійника О.Д. від 06.08.2012р. про заборону відчуження рухомого і нерухомого майна ОСОБА_1 у межах досудового розслідування кримінальної справи № 99117012, порушеної стосовно ОСОБА_3 за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Вказану постанову було пред`явлено до виконання в Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради.

Проте, державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49359588 від 25.10.2019р. Відмова у припиненні арешту майна ОСОБА_1 аргументована тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено іншу підставу, ніж вказано в постанові Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2019р. у справі № 201/8031/13-к.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладений на підставі постанови старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську Олійника О.Д. від 19.10.2012р. на нерухоме майно Набивача О.В. Окрім того, суб`єктом обтяження зазначено ОСОБА_5 .

В подальшому представник позивача - адвокат Юрко О.С. ознайомилася із матеріалами кримінального провадження №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 , яке містить усі матеріали кримінальної справи № 99117012 та № 99117012/4, розпочатої та припиненої відносно ОСОБА_1 . Адвокатом було встановлено, що у справі відсутня постанова старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 19.10.2012р. про накладення арешту на нерухоме майно Набивача О.В., але посилання на вказану постанову міститься в матеріалах справи, що вказує на те, що вона ймовірно приймалася слідчим, направлялася державному реєстратору для виконання, була виконана реєстратором.

Так, в матеріалах кримінального провадження (арк. № 182 т. № 21) міститься супровідний лист старшого слідчого Олійник О.Д. від 19.10.2012р. директору ДФ ДП «Інформаційний центр» МЮУ про направлення постанов про накладення арешту на майно від 19.10.2012р. у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи № 99117012 відносно ОСОБА_1 та інших.

В матеріалах кримінального провадження (арк. №183 т. № 21) міститься відповідь ДФ ДП «Інформаційний центр» МЮУ від 02.11.2012р. про виконання постанов про накладення арешту на майно від 19.10.2012р. та направлення відповідних витягів про реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та витягів про реєстрацію обтяжень в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно витягу №38575823 від 01.11.2012р. до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на все рухоме майно ОСОБА_1 накладено публічне обтяження - арешт рухомого майна. У графі «Підстава обтяження» вказано: постанова про накладення арешту на майно б/н, 19.10.2012р., старший слідчий СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську ДПС Олійник О.Д.

В матеріалах кримінального провадження (арк. № 193 т. № 21) міститься Витяг №38575957 від 01.11.2012р. про внесення запису до Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна ОСОБА_5 , іпн НОМЕР_1 , на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н, 19.10.2012, старший слідчий СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську ДПС Олійник О.Д.

Згідно Інформаційної довідки №160721922 від 22.03.2019р., отриманої за запитом позивача ОСОБА_1 , в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна під реєстраційним номером 13196017, зареєстроване 01.11.2012р., підстава «постанови про накладення арешту на майно б/н, 19.10.2012р, старший слідчий СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську ДПС Олійник О.Д.», що зумовило необхідність звернення до суду.

Враховуючи викладене, посилаючись на положення статті 41 Конституції України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, норми ст. 170, 174 КПК України (в редакції 2012 р.) та норми ст. 214 КПК України (в редакції 1960р.), правову позицію сформульовану Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013р. № 6-26цс13, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі №372/2904/17-ц, просила суд скасувати арешт, який було накладено на підставі постанови слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 19.10.2012р. на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 .

Представником відповідача - ОСОБА_6 (самопредставницство - а.с. № 56) 06.08.2020р. подано відзив на позов (а.с. № 54-55 ), де остання зазначала, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 суду слід відмовити в повному обсязі, оскільки сам позивач в своїй заяві підтвердив, що ним не подано іншого позову про скасування арешту на належне йому рухоме та нерухоме майно. Однак, дане твердження спростовується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2019р. у справі № 201/8031/13-к (пр. 1-в/201/637/2-19) в якій зазначено, що арешт, накладений у межах досудового розслідування кримінальної справи № 99117012, порушеної стосовно ОСОБА_3 за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 КК України, постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 06.08.2012р. про заборону відчуження рухомого і нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення кримінальної справи у суді - скасовано. Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, де йому було відмовлено з посиланням на відомості що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де арешт був накладений на підставі постанови старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійником О.Д. від 19.10.2012р., а тому офіс ВПП ДПС звертає увагу, що з урахуванням предмету позовної заяви Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДПС - є неналежним відповідачем у даній справі.

Цим самим представником 06.08.2020р. подано клопотання про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні (а.с. № 59 ).

Ухвалою суду від 31.03.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) в задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні відмовлено з огляду на предмет позовних вимог (справа малозначна) та положення ст.ст. 274, 279 ЦПК України. Крім того, в клопотанні про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні, представником відповідача не наведено жодного аргументу щодо наявності підстав для такого переходу.

Представником відповідача - ОСОБА_6 17.11.2020р. суду поштою направлено клопотання про закриття провадження по справі на підставі ч.1 ст. 186 та п.2.ч.2 ст. 200 ЦПК України, в якому представник відповідача зауважувала на тому, що відповідно до ст. 174 КПК України (1960р.) порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України (2012р.), і відповідно таке питання підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Представник відповідача також звертала увагу суду на те, що у справі № 372/2904/17-ц, де ухвалена постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019р. (на яку йде посилання по тексту позову), постановлена Окрема думка. Представник відповідача також зазначала, що у випадку, якщо судом не буде задоволено клопотання про закриття провадження по справі, то на її думку, ДУ Офісу великих платників податків ДПС не є належним відповідачем у справі на підставі ч.1, ч. 2 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представником позивача - адвокатом Юрко О.С. 08.12.2020р. підготовані заперечення на клопотання про закриття провадження (а.с. № 97-105), де представник відповідача зауважувала на тому, що процесуальні документи у даній справі свідчать, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 була відкрита та припинена під час дії КПК України в редакції 1960р.

Обставини справи ОСОБА_1 мають однаковий характер зі справою, що наведена у позові (як мотивування обрання цивільної юрисдикції при розгляді питання щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 ), оскільки практика ВП ВС, яка викладене у постанові від 15.05.2019р. у справі № 372/2904/17-ц повністю збігається з вищенаведеною справою ОСОБА_1 .

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права згідно ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів". При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Представник позивача також звертала увагу суду на те, що згідно діючих норм права суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи та ухваленні рішення у ній повинні враховувати висновки ВС, а не окремих думок суддів ВС.

Щодо неправомірного посилання представником відповідача на вимоги ч.2 ст. 51 ЦПК України, представник ОСОБА_1 зауважила, що за клопотанням позивача суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, однак, в своєму клопотанні представник відповідача не наводить суду жодних підстав неналежного залучення в якості відповідача Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДПС.

Посилання у клопотанні на норми ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є неправомірним, так як у випадку накладення арешту на майно позивача Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на той час (2012р.) виконував функції третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, накладення арешту у реєстрі, тобто виконав постанову слідчого щодо накладення арешту на рухоме/нерухоме майно позивача, докази чого містяться в матеріалах справи, і самостійно - без постанови слідчого чи ухвали суду - підстави зняття арешту з майна, жодних дій вчините самостійно не може, а тому правомірно третьою особою, а не відповідачем в справі був залучений Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, що здійснює на даний час функції по проведенню державної реєстрації обтяження - арешту нерухомого майна (припинення).

Представник позивача ОСОБА_7 31.03.2021р. подала суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи в судовому засіданні 31.03.2021р. за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 154). Також представник позивача в заяві до суду від 31.03.2021р. просила не стягувати з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 840грн. 80коп., а також просила суд зазначити про помилкове зазначення прізвище « ОСОБА_8 » замість вірного « ОСОБА_1 » в записі про арешт нерухомого майна реєстраційному номері обтяження.

В судове засідання 31.03.2021р. представник відповідача не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в справі наявна розписка від 01.03.2021р. представника відповідача - ОСОБА_10 (а.с. № 140), повноваження якої підтверджені відповідною випискою (а.с. № 142-144).

Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДПС про причини неявки в судове засідання 31.03.2021р. свого представника суд не сповістило.

Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР про дату судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. № 153).

Представник третьої особи - Риженко М.С. (діє на підставі довіреності від 19.01.2021р.-а.с. № 152) 09.03.2021р. знайомилась з матеріалами справи в суді (а.с. № 151).

За вищезазначеного, суд на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 31.03.2021р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Ухвалою суду від 31.03.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) представнику відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі з огляду на те, що доводи представника відповідача не доведені жодними належними та допустимими доказами, а наявні у справі процесуальні документи свідчать, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 була відкрита та припинена під час дії КПК України в редакції 1960р.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (у справі наявний відзив на позов - а.с. № 54-55).

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заперечень стосовно позову, оглянувши матеріали тому № 21 кримінального провадження № 0000225 від 13.03.2013р., об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

19.10.2012р. було порушено кримінальну справу №99117012/4 відносно ОСОБА_1 згідно постанови про відкриття кримінального провадження від 19.10.2012р. старшого слідчого СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС ОСОБА_2 за підозрою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1, 3 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України (а.с. № 16-17).

Того ж дня постановою про об`єднання кримінальних справ старшого слідчого СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 19.10.2012р., кримінальну справу №99117012/4 відносно ОСОБА_1 об`єднано із кримінальною справою №99117012 відносно ОСОБА_3 , під єдиним реєстраційним номером №99117012 (а.с. № 18).

17.11.2012р. припинено кримінальну справу №99117012 в частині відносно ОСОБА_1 за відсутністю в діях складу злочинів, передбачених ч. 1, 3 ст. 358, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України, про що свідчить постанова про припинення кримінальної справи від 17.11.2012р., винесена старшим слідчим СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійником О.Д. (а.с. № 19-22)

Кримінальна справа №99117012 розслідувалася відносно ОСОБА_3 . В подальшому, у зв`язку із впровадженням Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальну справу №99117012 було зареєстровано під новим реєстраційним номером - кримінальне провадження №0000225 від 13.03.2013р.

В матеріалах кримінального провадження №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 міститься лише одна постанова про заборону відчуження майна в кримінальній справі №99117012 - постанова про заборону відчуження майна від 06.08.2012р. старшого слідчого СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д., якою накладено заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розгляду кримінальної справи в суді.

Під час судового розгляду кримінальне провадження №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України закрито через звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011р. згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2013р. (суддя Шелестов К.О.) (а.с. № 23-24).

26.06.2019р. представник ОСОБА_1 адвокат Олексієнко Ю.О. звернулася до суду з клопотанням в його інтересах про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2019р. у справі № 201/8031/13-к (суддя Шелестов К.О.) скасовано арешт, накладений постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 06.08.2012р. про заборону відчуження рухомого і нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах досудового розслідування кримінальної справи № 99117012, порушеної стосовно ОСОБА_3 за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України (а.с. № 25).

Однак, державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49359588 від 25.10.2019р. (а.с. № 26), яка аргументована тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено іншу підставу, ніж вказано в постанові Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2019р. у справі № 201/8031/13-к.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2019р. (суддя Шелестов К.О.) у справі № 201/8031/13-к скасовано арешт накладений на підставі постанови старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 06.08.2012р. на нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с. № 25).

Натомість, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладений на підставі постанови старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 19.10.2012р. на нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с. № 29, 30, 31-32)

На запит суду від 27.10.2020р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська була надіслана копія ухвали суду від 29.06.2017р. по справі № 203/1913/17 (провадження № 1кс/203/122/2017) про скасування арешту у кримінальному провадженні №0000225 від 13.03.2013р. Згідно отриманих відомостей постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 29.06.2017р. (суддя Католікян М.О.) був скасований арешт, накладений постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Дніпропетровську Олійника О.Д. від 19.10.2012р. на все рухоме майно ОСОБА_11 , знявши заборону відчужувати це майно (а.с. № 93-94)

Стосовно звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства суд зазначає.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім наведеного, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами.

У частинах першій і третій статті 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23.06.2005р. № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна норма міститься у статті 3 ЦПК України у редакції від 03.10.2017р.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Аналогічне положення міститься й у статті 19 чинного ЦПК України у редакції від 03.10.2017р.

У контексті зазначеної норми процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого виду судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 ЦК України можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України, 1960р., чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960р. підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України, 1960р.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012р. арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960р.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України 1960р. не встановлював.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960р. також не містив.

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України, як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

Водночас, прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

КПК України 1960р., так само як і чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020р. у справі № 727/2878/19, визначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України, 1960р. та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України, 1960р. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України, 2012р. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за правилами КПК України, 1960р. була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі N 766/21865/17).

Заперечення представника відповідача стосовно того, що вони не є належними відповідачем у справі, суд оцінює критично, оскільки заявником та обтяжувачем прав власності на майно позивача в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був слідчий відділ податкової міліції Об`єднаної державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Дніпропетровську Державної податкової служби (СВ ПМ ОДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС).

Після декількох реорганізацій, що відбулися після 2012р., такий суб`єкт владних повноважень припинений. Тому на сьогоднішній день належним правонаступником є податковий орган по роботі з Великими платниками податків у Дніпропетровській області, що є Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДПС.

Суд зазначає, що ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.07.2020р. були витребувані докази, які б підтверджували обставини накладення арешту на спірне майно в межах кримінального провадження № №0000225 від 13.03. 2013р. ухвалою від 27.10.2020р.

З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 13.11.2020р., яка отримана судом 28.01.2021р., вбачається, що реєстраційні справи Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до департаменту не передавались, тому для отримання необхідної інформації рекомендовано звернутись до Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» (а.с. № 134).

З відповіді Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 від 01.03.2021р., яка отримана судом 03.03.2021р., вбачається, що надати на запит суду матеріали наглядового провадження у кримінальному провадженні № 0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 не надається можливим, оскільки у зв`язку із набранням 15.12.2015р. чинності ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, на території м. Дніпро міські, районні, районні у містах та міжрайонні прокуратури припинили свою діяльність шляхом реорганізації у місцеві прокуратури (а.с. № 146).

В цій відповіді також зазначається, що під час складання акту прийому-передачі справ, документів і майна матеріали наглядового провадження у кримінальному провадженні № 0000225 від 13.03.2013р. відносно ОСОБА_3 до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 не передавались (а.с. № 146).

З відповіді ДРФ ДП «Національні інформаційні системи» МЮУ від 22.02.2021р., яка отримана судом 04.03.2021р., вбачається, що у підприємства та його Дніпропетровської регіональної філії відсутня можливість надати запитувані документи, оскільки ДП «НАІС» є самостійним підприємством, що створене розпорядчим актом та наказом МЮУ «Щодо створення державного підприємства «Національні інформаційні системи» від 07.05.2015р. № 657/5, та не є правонаступником прав та обов`язків будь-якого іншого підприємства, в тому числі державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ яке було визначено адміністратором Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна до 03.07.2015р. (а.с. № 148).

Відтак, встановивши, що для позивача створені перешкоди у користуванні власністю, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову щодо скасування арешту нерухомого та рухомого майна позивача.

При цьому суд вважає правильним визначений спосіб захисту порушеного права, оскільки його реалізація тягне за собою реальне та ефективне відновлення порушеного права. Такий спосіб цілком відповідає приписам статті 16 ЦПК України та вимогам статті 5 ЦПК України.

За вищезазначеного, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Цим рішенням суд вважає необхідним скасувати арешт за реєстраційним номером обтяження: 6130771 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС Олійника О.Д. від 19.10.2012р. про заборону відчуження рухомого і нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , додаткового зазначивши в резолютивній частині рішення суду, що в записі про арешт нерухомого майна в реєстраційному номері обтяження № 13196017 було помилково зазначено прізвище « ОСОБА_8 » замість вірного « ОСОБА_1 ».

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, втім, представник позивача в заяві до суду від 31.03.2021р. просила не стягувати з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840грн. 80коп. (а.с. № 2, 154), судові витрати у цій справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 321, 391 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі N 766/21865/17, від 30.06.2020р. у справі № 727/2878/19, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 16, 19, 76-81, 89, 141, 128-131, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДПС (третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про скасування арешту на майно - задовольнити.

Скасувати арешт за реєстраційним номером обтяження: 6130771 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладений постановою старшого слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП в м. Дніпропетровську ДПС капітана податкової міліції Олійника О.Д. від 19.10.2012р. про заборону відчуження рухомого і нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (в записі про арешт нерухомого майна в реєстраційному номері обтяження №13196017 помилково зазначено прізвище « ОСОБА_8 » замість вірного « ОСОБА_1 »).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.