ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2023/21 Справа № 199/3712/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Фангарант Груп на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Фангарант Груп до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 04.10.2016 року між ТОВ «АЛЛО» та відповідачем було укладено договір №6 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Згідно умов даного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу мобільний телефон «Samsung Galaxy J5 SM-J500H Black та супутні товари» встановленою вартістю 6954,53 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі: АДРЕСА_1 . Умовами пакету фінансування, визначеними у Договорі, встановлено розмір та порядок оплати місячних платежів щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, платіж щомісяця становить 714,77 грн., кількість місячних платежів (крім першого) 9, вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до Клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором. Станом на 03 червня 2020 року відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до умов пакету фінансування та п. 5.4.2 договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. Так, за весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 04.10.2016 521,59 грн. (платіж при отриманні товару); 07.12.2016 - 780 грн.; 24.01.2017 - 780 грн.; 11.02.2017 400 грн.; 09.03.2017 398 грн.; 11.04.2017 500 грн.; 18.02.2020 5718,17 грн. Позивач вказав, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 17 422,94 грн., з яких: 4057,23 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 13365,71 грн. - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 8.2-8.4 Договору.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані всі суми, відповідно до умов договору.

Відповідач відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, 02 жовтня 2016 р. позивач ТОВ «Фінансова компанія» Фангарант Груп» і ТОВ «АЛЛО» уклали договір № про участь ТОВ як постачальника в системі ПлатиПізнішетм, за умовами якого ТОВ «АЛЛО» постачає товари клієнтам та відступає товариству право вимоги платежів та право власності на поставлені товари, а товариство у свою чергу здійснює факторингове фінансування відступлених вимог.

04 жовтня 2016 року між ТОВ «АЛЛО» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 6 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм.

Відповідно до положень п.1.1. договору його предметом є отримання відповідачем товарів (послуг) від учасника системи ПлатиПізніше постачальника ТОВ «АЛЛО» на умовах цієї системи. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника ТОВ «АЛЛО» за договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «Фінансова компанія» Фангарант Груп»).

Згідно п.1.2 договору порядок отримання товарів (послуг) визначається Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше в редакції Наказу № 1 від 13 березня 2015 року, які є невід`ємною частиною цього Договору, а копія Правил надається для ознайомлення клієнту в електронному вигляді на веб-сайті Процесинг-центру.

Пунктом 2.2 договору визначено, що передання клієнту товарів (надання послуг) відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником, а підпис клієнта на договорі свідчить про отримання ним товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації.

Відповідно до укладеного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу товар, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy J5 SM-J500H Black та супутні товари», встановленою вартістю 6 954,53 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі: АДРЕСА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача станом на 03 червня 2020 року становить 17422,94 грн., з яких: 4057,23 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 13 365,71 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 8.2-8.4 Договору.

Встановлено, що правовідносини між сторонами в даній справі є зобов`язальними, які виникли з договору №6 від 04.10.2016.

Судом встановлено, що відповідач сплатив вартість предмету договору у повному обсязі (04.10.2016 521,59 грн. (платіж при отриманні товару); 07.12.2016 - 780 грн.; 24.01.2017 - 780 грн.; 11.02.2017 400 грн.; 09.03.2017 398 грн.; 11.04.2017 500 грн.; 18.02.2020 5718,17 грн.), що визнано сторонами, тобто сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про виконання зобов`язання та відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 4057,23 грн. заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 13365,71 грн неустойки, суд першої інстанції посилався, зокрема, на те, що умови підписаного відповідачем договору не містять відомостей про розмір неустойки, а додані до позову Правила отримання товарів(послуг) в системі ПлатиПізніше, як і текст договору на звороті не містять підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами з цих питань і як наслідок необгрунтованість вимог позивача в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.( ч. 1 ст.627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів;інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами, відповідач сплатив вартість предмету договору у повному обсязі (04.10.2016 521,59 грн. (платіж при отриманні товару); 07.12.2016 - 780 грн.; 24.01.2017 - 780 грн.; 11.02.2017 400 грн.; 09.03.2017 398 грн.; 11.04.2017 500 грн.; 18.02.2020 5718,17 грн.).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що вказані кошти були зараховані в рахунок погашення неустойки, оскільки згідно наданого розрахунку заборгованості сума 4057,23 відображена в колонці місячний платіж, а не в колонці неустойка. Крім того, в позові апелянт сам вказує суму 4057,23 як суму заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати неустойки (штрафу, пені), у зв`язку з чим законним та обгрутнованим є рішення суду в частині відмови у стягненні неустойки.

Як вбачається з договору, укладеного між ТОВ АЛЛО і відповідачем, який сформовано на аркуші паперу із 2-х стороннім текстом: на першій сторінці договору, яка містить основні умови та відомості про товар, його вартість, строки і порядок платежів, особу постачальника і клієнта міститься підпис відповідача; на зворотній стороні міститься лише текст щодо положень договору, який, в тому числі, містить положення про неустойку, однак даний текст не підписаний відповідачем, що у свою чергу свідчить про недотримання вимог ч. 1 ст. 547 ЦК України про укладення у письмовій формі правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, що розміщені на сайті позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово змінювалися самим позивачем у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто позивач мав можливість додати до позовної заяви Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм, відсутність погодження між сторонами умов про неустойку (штраф, пеня), надані банком Правила не можна розцінювати як стандартну (типову) форму, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що відповідач розрахунок заборгованості не спростував, відсутність заборгованості не довів не можуть бути прийняті колегією суддів як підстава для задоволення позовних вимог, так як відсутність позову про визнання спірного договору недійсним як оспорюваного правочину або відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості при розгляді справи не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні спору про стягнення заборгованості по суті.

Інші доводи в апеляційній скарзі позивача про те, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, незаконним, оскільки ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Фангарант Груп залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова