Справа № 344/2416/21
Провадження № 22-ц/4808/583/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ДП "Виробниче об`єднання "Карпати" - Шкіра Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" до ОСОБА_1 про зобов`язання надати доступ до нежитлових приміщень, за апеляційною скаргою ДП "Виробниче об`єднання "Карпати" на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Антоняком Т.М. 18 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Карпати" звернулося із позовом до ОСОБА_1 та просилозобов`язати відповідача надати доступ представникам ДП «Виробниче об`єднання «Карпати до належних йому нежитлових приміщень корпусу № 4 по АДРЕСА_1 та корпусу № 4А по АДРЕСА_2 , з метою ідентифікації та інвентаризації розташованого в них виробничого обладнання Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ДП " Виробниче об`єднання "Карпати" до ОСОБА_1 про зобов`язання надати доступ до нежитлових приміщень.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ДП "Виробниче об`єднання "Карпати" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що в обгрунтуванні позову ним не наводилися доводи щодо вчинення відповідачем тих чи інших порушень, які б мали ознаки кримінального правопорушення. Позивач вказував лише на відсутність між ним та відповідачем будь-яких договірних відносин щодо користування чи зберігання останнім виробничого обладнання ДП "ВО "Карпати", яке фактично знаходиться в придбаних відповідачем приміщеннях. Апелянт зазначив, що відповідачем не заперечуються права ДП "ВО "Карпати" на відповідне майно, однак ОСОБА_2 ігнорує всі офіційні звернення до нього з цього приводу. Представник позивача вказує, що заявляючи позов ДП "ВО "Карпати" дотримано ч. 2-4 ст. 13 ЦК України. З огляду на те, що позивач не звертався із заявою до правоохоронних органів стосовно конкретних дій та/або бездіяльності відповідача, які пов`язані із предметом заявленого позову, на дуку апелянта, відсутні будь-які передумови для захисту порушених прав позивача в порядку кримінального судочинства. Враховуючи вказане, просить оскаржену ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 , повідомлений про час і місце розгляду справи завчасно у встановленому законом порядку, у засідання апеляційного суду не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними обмеженнями .Однак, колегія суддів відхиляє це клопотання, оскільки по-перше, апеляційний суд працює у визначеному законом режимі з дотриманням безпекових правил. Крім того, як зазначено у п.4 уніфікованих рекомендацій для судів щодо безпечної роботи в умовах карантину, затверджених рішенням Вищої Ради Правосуддя від 01.04.2021 року №763/0/15-21, відкладення розгляду справи можливе тільки у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини. Враховуючи наведене, є правові підстави для вирішення даного цивільно-правового спору у відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ДП "ВО "Карпати" підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позовної заяви ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» про зобов`язання відповідача надати доступ представникам ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» до належних йому нежитлових приміщень не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. На думку суду, звернення з такими вимогами у порядку кримінального судочинства сприятиме ефективному відновленню порушеного права позивача. Проте, з цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального,господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому необхідно враховувати, що в силу вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України визначення предмета і підстав позову належить виключно позивачеві, разом з тим установлення обставин справи, з`ясування характеру спірних правовідносин і застосування норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, - є обов`язком суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з позовної заяви, ДП "ВО "Карпати" в обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що в приміщеннях, які належать ОСОБА_1 ,. знаходиться обладнання, яке перебуває в господарському віданні позивача. ОСОБА_3 ігнорує звернення ДП "ВО "Карпати" щодо надання у добровільному порядку доступу до приміщень, де знаходиться зазначене виробниче обладнання. Вказане спонукало позивача звернутися до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 надати представнику ДП "ВО "Карпати" доступу до належних відповідачу нежитлових приміщень з метою ідентифікації та інвентаризації розташованого в них виробничого обладнання позивача.

Вказані позовні вимоги носять цивільно-правовий характер та регулюються нормами цивільного законодавства. Отже, суд першої інстанції дійшовши неправильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, помилково всупереч вимог норм процесуального закону відмовив у відкритті провадження.

Виходячи з вищевикладеного, оскаржену ухвалу не можна вважати законною та обґрунтованою.

З урахуванням наведеного та положень статті 379 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ДП "Виробниче об`єднання "Карпати" задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2021 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.