Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2021 Справа №607/4371/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого: Братасюка В.М.

за участю секретаря: Павловської О.І.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 її батько, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 її мати, після їх смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. Інших спадкоємців першої черги, після смерті обох померлих батьків немає. У визначений законом строк вона звернулася в Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім`я спадкодавців, державна реєстрація права власності на житловий будинок, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 липня 2015 року Стегниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 10.

Той факт, що померлий ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , стверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 , виданим Тернопільським райбюро ЗАГС 10 лютого 1971 року, відповідний актовий запис №5. У відомостях про батьків ОСОБА_2 вказаний батьком, а ОСОБА_3 матір`ю.

08 травня 1974 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 08 травня 1974 року.

За життя померлий ОСОБА_2 заповіту не склав.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_2 з ним за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані: дружина ОСОБА_3 , 1924 р.н., що стверджується довідкою №37 від 10.03.2021 року, виданою Байковецькою сільською радою.

У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа за №584/2015 року, за заявою ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини в користь ОСОБА_1 від 05 листопада 2015 року за №1454. ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини 05 листопада 2015 року за №1455. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті батька та видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, де постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації на спадкове майно.

Згідно інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 25.01.2021 року №50, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в бюро не проведена.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 мати позивача, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 22 листопада 2019 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №95.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

За життя померла ОСОБА_3 заповіту не склала.

Таким чином, має місце спадкування за законом.

На день смерті ОСОБА_3 з нею за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується довідкою №36 від 10.03.2021 року, виданою Байковецькою сільською радою.

У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа за №95/2020 року, за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом від 21 травня 2020 року за №295. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті матері та видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, де постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації на спадкове майно.

Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи господарств - колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року, членами колгоспного двору були:

- голова ОСОБА_3 , 1924 року народження,

- ОСОБА_2 чоловік, що стверджується довідкою №12 від 10.03.2021 року, виданою Байковецькою сільською радою.

Згідно інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 25.01.2021 року №49, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 31.07.1989 р. та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №114.

Також, як вбачається із інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 25.01.2021 року №47, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-ХІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-14 5цс 13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в 1975 році, тобто в період до 15.04.1991 року, до введення в дію Закону України «Про власність», всі члени колгоспного двору набули права спільної сумісної власності на вказаний будинок. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору після введення в дію вищезазначеного Закону.

Таким чином, всім членам колгоспного двору належало на праві власності по 1/2 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд загальною площею 109,8 км.в., з яких житлова 52,8 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не отримали за життя правовстановлюючий документ на належне їм майно та не здійснили державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 109,8 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також суд зазначає, що у відповідності із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 1934,18 гривень, сплаченого нею при поданні до суду позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_5 , жителька АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок, загальною площею 109,8 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_5 , жителька АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 1934,18 гривеньсплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк