ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/8023/16-ц

Номер провадження: 22-ц/819/567/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Семиженка Г.В.,

Радченка С.В.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2011 року.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 20.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 не поповнював картрахунок вчасно, та всупереч «Умов та правил надання банківських послуг» допустив заборгованість по проведеним операціям, яка стала заборгованістю по картрахунку відповідача.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 30 червня 2016 року у розмірі 25922,08 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 5091,18 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 17020, 32 грн, заборгованість за пенею та комісією 2100 гривень, штрафи: 500 гривень фіксована частина, 1210,58 гривень процентна складова.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2011 року у розмірі 25 922, 08 грн, яка складається з: 5 091,18 грн заборгованість за кредитом; 17 020,32 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 100 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф (фіксована частина); 1 210,58 грн штраф (процентна складова), та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 20.09.2011 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 6000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 умови кредитного договору виконуються не належним чином, тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 922,08 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулась ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 . Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріалами справи не підтверджено зарахування та надання кредитних коштів відповідачу, не доведено факту укладення договору кредиту в якому сторони передбачили можливість нарахування відсотків, комісії. Посилання позивача на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ним, підписуючи заяву-анкету. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову банку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 20 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Однак, вказаний Витяг не містить даних про ознайомлення ОСОБА_1 з наведеними Умовами. Крім того, наданий позивачем витяг містить чотири види тарифів для кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD»), а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 20 вересня 2011 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту «Універсальна» він отримав, та з якими тарифами був ознайомлений.

В довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , вказано, що «старт карткового рахунку» НОМЕР_1 проведено 11.12.2008 року, 20.09.2011 року встановлено кредитний ліміт 2000 грн; 11.11.2012 року кредитній ліміт збільшено до 2200 гривень; 09.12.2012 року кредитній ліміт збільшено до 4400 гривень; 13.02.2013 року кредитний збільшено до 6000 гривень; 24.07.2014 року встановлено кредитний ліміт 5100 гривень. (а.с.8)

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 червня2016 року становила 25922,08 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 5091,18 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 17020,32 грн, заборгованість за пенею та комісією 2100 гривень, штрафи: 500 гривень фіксована частина, 1210,58 гривень процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.

У анкеті-заяві, підписаної сторонами, зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строк виконання зобов`язання, а також розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги у вказаній частині та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між сторонами укладено договір, яким визначено розмір відсотків, пені, штрафів, оскільки позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено надання кредитних коштів відповідачу необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості, а під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення - виписку по кредитному договору за період з 20 вересня 2011 року по 28 лютого 2019 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами в період з 20 вересня 2011 року по 07 липня 2014 року.

За вказаний період він використав кредитних коштів в сумі 15 668,36 гривень та повернув банку 15 166,26 гривень.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку банком здійснювалось нарахування та списання з рахунку ОСОБА_1 комісій, процентів за користування кредитним лімітом, процентів за прострочений кредит, штрафів за прострочення кредиту.

Вказані нарахування погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за рахунок збільшення розміру кредитного ліміту, шляхом переводу заборгованості що була нарахована в якості відсотків, пені та штрафів в рахунок тіла кредиту.

З 31 липня 2014 року по 30 червня 2016 року (дата зазначена в позовній заяві станом на яку стягується заборгованість) банком нараховувались лише проценти за користування кредитним лімітом, проценти за прострочений кредит, штрафи за прострочення кредиту.

Проте анкета-заява, що підписана сторонами не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів, комісій, штрафів за рахунок кредиту.

А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів, комісій, штрафів відсутні.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, виписки по рахунку ОСОБА_1 було використано кредитних коштів 15668,36 гривень та повернуто банку 15166,26 гривень.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед банком за фактично отримані та неповернуті кошти становить 502,10 гривень.

Суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та положення законодавства та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми з 5091,18 гривень до 502,10 гривень.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору, розмір яких пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 27,56 грн ( із заявлених 25922,08 гривень стягненню підлягає сума в розмірі 502,10 гривень, що становить 2 %, тому із сплачених банком при подачі позову 1378 гривень судового збору стягненню підлягає 2%, що становить 27,56 гривень) (а.с.26).

В зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги, розмір яких пропорційно до розміру задоволених вимог та становить 2025,66 грн (із оскаржених 27300,08 гривень стягненню підлягає сума в розмірі 529,66 гривень, що становить 2 % від позовних вимог тому із сплачених відповідачем при подачі апеляційної скарги 2067 гривень судового збору стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 98%, що становить 2025,66 гривень (а.с.186).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.09.2011 року по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафів скасувати, ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.09.2011 року за тілом кредиту змінити, зменшивши стягнуту суму з 5091,18 гривень до 502,10 гривень, відповідно стягнуту суму заборгованості за кредитом всього зменшити з 25 922, 08 гривень до 502,10 гривень.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору змінити, зменшивши стягнуту суму з 1 378 гривень до 27,56 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2025,66 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Радченко

Г.В. Семиженко