Справа № 177/1701/20
Провадження № 2/177/269/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2020 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 14.09.2011 у загальному розмірі 60387,99 грн станом на 27.10.2020, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 40532,85 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 11381,66 грн., а також заборгованості за відсотками нарахованими на спрострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 8473,48 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 14.09.2011 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір є договором приєднання, а вказані Умови та Правила, Тарифи є формулярами та стандартними формами. Укладений договір є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

ОСОБА_1 ознайомився з умовами договору, погодився на них. Йому було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, яким він користувався, використовуючи кредитні кошти, про що свідчать дані виписки по рахунку.

В договорі передбачено порядок зміни кредитного ліміту та можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення забовязань Клієнта з погашення кредиту, він повинен сплатити на користь бану заборгованість за кредитом, а також проценти від неповнутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна Голд».

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, а останій умови договору порушував, допускаючи періодичне прострочення, у зв`язку з чим станом на 27.10.2020 у нього сформувалася заборгованість в розмірі 60387,99 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту - 40532,85 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 11381,66 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, яку представник позивача просив стягнути в судовому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому вказав на часткове визнання позовних вимог, а саме на суму 9220,62 грн. В обґрунтування заперечень проти позову вказував, що анкета-заява не містить істотних умов кредитного договору, зокрема процентної ставки за кредитним договором. Додатки до позовної заяви у вигляді Правил надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не може вважатися складовою кредитного договору. Тарифи не містять підпису позичальника, а роздруківка із сайту позивача, зміст якої повністю залежить від волевиявлення банку, який може постійно вносити в неї зміни, не можуть бути належними доказами по справі та вважатися частиною кредитного договору.

У зв`язку з чим, вважав неправомірним нарахування відсотків, розмір яких не передбачено умовами анкети, яка є єдиною частиною договору, що містить підпис позичальника. Неправомірними також вважав нарахування відсотків в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки вони не передбачені анкетою-заявою про отримання кредиту, яка є єдиним підписаним позивачем документом, що підтверджує факт укладення договору. Крім цього, нарахування вказаних відсотків вважав неправомірним в силу того, що норми ч.2 ст. 625 ЦК України передбачають можливість нарахування на прострочені суми, а оскільки підписаною позивачем анкетою - заявою строк повернення кредиту не визначений, то в силу ст. 530 ЦК України - строком (терміном) виконання обов`язку є момент пред`явлення вимоги кредитора до боржника. Оскільки така вимога пред`явлена лише 16.12.2020 шляхом звернення до суду, то відповідно вказана дата є моментом пред`явлення вимоги, з якої заборгованість вважається простроченою, а у позивача виникає право нараховувати відсотки за ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак, позивач просить стягнути вказані відсотки за період 01.09.2019 по 27.10.2020, тобто до моменту виникнення права вимоги - моменту пред`явлення позивачем вимоги до ОСОБА_1 .

Також стверджував, що тіло кредиту заявлене до стягнення, збільшено за рахунок нарахованих відсотків, нарахування яких є неправомірним. Наполягав на тому, що до стягнення підлягає сума 9220,62 грн., як різниця між заявленим до стягнення тілом кредиту 40532,85 грн. та неправомірно включеними до вказаної суми відсотків 31312,23 грн.

Крім цього, у відзиві представник позивача зазначив про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача 6000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. В обгрунутвання проведення вказаних витрат надав суду розрахункову квитанцію, яка містить детальний перелік наданих послуг адвокатом та їх вартість, договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 26/01/2021-С від 26.01.2021, з детальним описом наданих послуг та їх вартості (а.с. 74-77).

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому наполягав, що підписуючи анкету-заяву ОСОБА_1 приєднався до запропонованих йому умов договору, зокрема запропонованих банком Умов та Тарифів, про що свідчить його підпис на заяві, тобто між сторонами укладено договір в письмовій формі, в якому визначено всі істотні умови. Зокрема в Тарифах визначена відсоткова ставка за користування кредитним коштами - 3,5 % на місяць (42 % річних). На підставі цього договору відповідачу відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка. Відповідач прийняв вказані умови, користувався кредитними коштами та частково виконував умови договору, що свідчить про їх прийняття. Заперечуючи наданий відповідачем розрахунок заборгованості, вказував про відсутність у відповідача спеціальних знань для здійснення вказаного розрахунку.

Щодо заявлених відповідачем вимог про компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн., представник позивача їх не заперечив, лише вказав, що такі витрати підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами при ухваленні рішення (а.с. 90 зворот).

Відповідач правом на подання заперечень не скористалася, що підтвердив в своїй зяві від 09.04.2021.

Позивач будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечив (а.с. 97). Матеріали справи містять клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 5) та повідомлення його про дату та час розгляду справи в електронному вигляді (а.с. 6).

Відповідач будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він наполягав на частковому задоволенні позовних вимог в розмірі та з підстав вказаних у відзиві.

В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, ознайомившись з заявами сторін по суті справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.09.2011 ОСОБА_1 (а.с. 41) підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 14), що визнано відповідачем. Анкета-заява містить інформацію про те, що особа, яка її підписала, погоджується, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування та основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким позичальник ознайомлена до укладення договору, а зі змінами погоджується ознайомлюватися на сайті банку (а.с. 14 зворот).

На виконання умов, визначених в анкеті-заявці, банк відкрив відповідачу картковий рахунок та встановив кредитний ліміт 2000 грн, який в подальшому збільшено до 20000 грн., видав кредитну картку, що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 12-13) та не заперечується відповідачем.

В підтвердження існування між сторонами кредитного договору, як договору приєднання, банк надав суду роздруківку Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с. 15-40).

У відзиві на позов, відповідач заперечив той факт, що додані до позову Правила надання банківських послуг, Тарифи є складовою укладеного між банком на відповідачем договору, оскільки вони не містять підпису відповідача, а отже не підтверджено те, що саме з цими документами ознайомлювалася відповідач при підписанні анкети-заявки, враховуючи їх мінливий характер та повну залежність від волевиявлення Банку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 27.10.2020 становить 60387,99 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту - 40352,85 грн., заборгованість за простроченими відсотками 11381,66 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими по ст. 625 ЦК України - 8473,48 (а.с. 8-11).

З наданим позивачем розрахунком суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі, в анкету-заяві, яка є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами не визначена (а.с. 14).

Однак, предметом даного спору є стягнення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом в розмірі 3,5 % щомісячних, а також відостків нарахований в порядку ст. 625 ЦК України, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 8-11).

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, банк посилався в тому числі на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які вважав невід`ємними частинами спірного договору.

Однак, з урахуванням заперечень відповідача щодо вказаного факту, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у заявленому позивачем розмірі.

Роздруківка цих документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Вказаний договір укладався з ОСОБА_1 як споживачем. Доказів протилежного суду не надано.

ОСОБА_1 , як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не міг ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку та Витяг з «Тарифів», з огляду на їх мінливий характер, заперечення їх відповідачем та відсутності підпису останнього на них, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС у справі № 342/180/17 від 03.07.2019.

З аналогічних підстав, суд приходить до висновку про неможливість застосування до відповідача умов 2.1.1.2.12 Умов та Правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 щодо нарахування відсотків за ст. 625 ЦкК України, за картками «Універсальна Голд» - 84 %, адже підписана відповідачем заява не містить погодження відсотків за кредитом, в тому числі за ч.2 ст. 625 ЦК України, їх збільшення, або нарахування кредитором без згоди позичальника.

Крім цього, заслуговує на увагу твердження представника відповідача щодо неможливості застосування до ОСОБА_1 відсотків в порядку ст. 625 ЦК України, адже за змістом вказаної статті такі відостки нараховуються на прострочену заборгованість. Заборгованість є простроченою, якщо минув визначений договором строк виконання зобовязання, а оскільки умовами анкети-заяви не визначеного строку кредитування, то згідно зі ст. 530 ЦК України обов`язок позичальника повернути отримані кредитні кошти починається з дати пред`явлення вимоги - дата пред`явлення позову 16.12.2020, а отже тільки після вказаної дати заборгованість стає простроченою і у позивача виникає право нараховувати відсотки за ч.2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, позивач просить стягнути відсотки за ст. 625 ЦК україни за період з 01.09.2019 по 27.10.2020, що не узгоджується з вказаними нормами законодавства. Крім цього, відсоток - 84 % річних не погоджений між сторонами, а вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми - позов не містить.

У зв`язку з викладеним, суд також вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в розмірі 84 % на суму 8473,98 грн. (а.с. 49).

У зв`язку з визнанням відповідачем факту користування кредитними коштами, що також підтверджено перед судом випискою по рахунку, та за відсутності належних доказів на підтвердження погодження між сторонами процентої ставки за кредитом, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише заборгованість за тілом кредиту та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків. При цьому суд виходить з того, що розмір погоджених між сторонами договірних відсотків перед судом не доведено, а відсотки в розмірі визначеному законом (ст. 625, 1048 ЦК України) позивач не нараховував та не просив суд стягнути.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги про стягнення тіла кредиту (простроченого тіла кредиту) підлягають частковому задоволенню. Так, з виписки по рахункам ОСОБА_1 слідує, що він був активним користувачем кредитних коштів, оскільки починаючи з 2017 року він активно знімав готівку, розраховувалася за придбані товари та при цьому, частково погашав заборгованість (а.с. 49-53), у зв`язку з чим сальдо на його рахунку періодично ставало позитивним (заборгованість була відсутня 01.07.2017, 12.08.2017, 23.10.2017, 27.10.2017).

Однак, починаючи з 28.10.2017 відповідач, продовжуючи користуватися кредитними коштами, лише частково повертав кошти на рахунок (зокрема, але не виключно 30.10.2017, 07.11.2017, 02.12.2017, 16.10.2018, 15.01.2019), у зв`язку з чим сальдо за рахунком було мінусовим (мала місце заборгованість) (а.с. 49-53).

З наданої позивачем виписки за рахунком відповідача ОСОБА_1 слідує, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту 40532,85 грн. (зафіксована на дату 30.08.2019), збільшувалася частково за рахунок списання відсотків за користування кредитом 3,5 % (зокрема, але не виключно станом на 28.12.2017 заборгованість відповідача складала 19982,69 грн., а за рахунок списання відсотків 1030,83 грн., заборгованість зросла станом на 01.01.2018 до 21013,52 грн. (19982,69 грн. + 1030,83 грн.)), законність нарахування яких перед судом не доведена у зв`язку з відсутністю в анкету-заяві умов про їх нарахування. Відповідно, збільшення суми заборгованості за рахунок неправомірних нарахувань відсотків, є недопустимим.

Разом з тим, таке збільшення заборгованості відповідача за рахунок неправомірного списання відсотків, мало місце 01.01.2018 на суму 1030, 83 грн., 01.02.2018 на суму 714,37 грн., 01.03.2018 на суму 667,72 грн., 01.04.2018 на суму 808,48 грн., 01.05.2018 на суму 1137,61 грн., 01.06.2018 на суму 1183,36 грн., 01.07.2018 на суму 1687,52 грн., 01.08.2018 на сумум 1030,65 грн., 01.09.2018 на суму 1482,50 грн., 01.10.2018 на суму 2240,86 грн., 01.11.2018 на суму 2115,56 грн., 01.12.2018 на суму 2024,13 грн., 01.01.2019 на суму 1483,03 грн., 01.02.2019 на суму 1935,59 грн., 01.03.2019 на суму 1363,61 грн., 01.04.2019 на сумум 1339,80 грн., 01.05.2019 на сумум 2416,44 грн., 01.06.2019 на суму 1498,96 грн., 01.07.2019 на суму 2450,82 грн., та 01.08.2019 на сумум 2700,41 грн. Загальна сума таких списаних відсотків, за рахунок яких збільшилося тіло кредиту, склала 31312,23 грн. Саме на вказану суму, відповідач просив суд зменшити розраховане позивачем прострочене тіло кредиту, з чим суд погоджується, оскільки збільшення тіла кредиту за рахунок списання відсотків, нарахування яких визнано судом неправомірним через непогодження сторонами, не узгоджується з вище вказаними нормами чинного законодавства. У зв`язку з чим, суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення простроченого тіла кредиту задовольнити частково, зменшивши суму заявлену позивачем до стягнення - 40532,85 грн. на суму неправомірно списаних, в рахунок збільшення тіла кредиту, відсотків 31312,23 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9220,62 грн. (40532,85 грн - 31312,23 грн).

Твердження позивача про те, що запропонований відповідачем розрахунок складений без спеціальних знань, суд розцінює критично, оскільки доводи відповідача судом перевірені, а наданий ним розрахунок визнаної заборгованості повністю узгоджується з даними виписки по рахунку, які чітко відображають суми списаних в рахунок збільшення тіла кредиту відсотків, а тому визначення загальної суми таких відсотків не потребує спеціальних знань та здійснюється шляхом звичайих арифметичних дій.

Суми списаних відсотків починаючи з 01.09.2019 по 01.12.2019, суд не приймає до уваги і не зменшує на них тіло кредиту, оскільки ці суми віднесені позивачем до щомісячних відсотків - 11381,66 грн. (а.с. 8-11, 49).

У зв`язку з тим, що перед судом доведено факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також факт користування ними, що визнано відповідачем, за відсутності доведення перед судом факту узгодження між сторонами відсотків за користування кредитом та відсотків за ч.2 ст. 625 ЦК України, а відповідно прав позивача їх нараховувати, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання ОСОБА_1 виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, з вирахуванням вже сплачених коштів на погашення заборгованості та неправомірно списаних відсотків, а саме в сумі 9220, 62 грн.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною ВС у постанові від 02.10.2019 по справі № 545/2248/17.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом,в відсотків за ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 84 %, задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Оскільки позивачем при зверенні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн (а.с. 4), при цьому вимоги задоволено частково на суму 9220,62 грн., що складає 15,27 % від завлених вимог (9220,62грн х100%/60387,99 грн), керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційного розміру задоволених позовних вимог, що складає 320,98 грн. (2102 грн х15,27 %/100%).

Відповідачем перед судом доведено факт понесення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. (а.с. 74-77), в розумінні ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ст. 137 ЦПК україни, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, може бути зменшено судом за клопотанням іншої сторони, на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат.

Оскільки відповідачем доведено перед судом факт понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., позивач вказаний розмір витрат не заперечив, клопотання про його зменшення не подав, при цьому позов АТ КБ «ПрвиатБанк» задоволено частково, лише на 15,27 %, тобто відсоток позовних вимог в задоволенні яких відмовлено позивачу складає 84,73 % (100% -15,27 %), тому суд, керуючись ст. 137, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, пропорційному розміру відхилених позовних вимог, а саме в розмірі 5083,80 грн. (6000 грн.х84,73 %/100% =5083,80 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247 ч.2, 263, 264, 265, 274, 279ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094) заборгованість за кредитним договором б/н від 14.09.2011, в загальному розмірі 9220 (дев`ять тисяч двісті двадцять) гривень 62 копійки станом на 27.10.2020, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9220 (девять тисяч двісті двадцять) гривні 62 копійки.

В іншій частині позовних вимог, про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, відсотками нарахованими за ч.2 ст. 625 ЦК України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094) 320 (триста двадцять) гривень 98 копійок, в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 5083 (п`ять тисяч вісімдесят три) гривні 80 копійок, в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Березюк