УХВАЛА

08 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 520/4096/19

провадження № 61-5614ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білозор Олесі Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти щомісячно у твердій грошовій сумі на неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 500 грн та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 7 500 грн, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 тис. грн, починаючи з дня пред`явлення позову - 27 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 тис. грн, починаючи з дня пред`явлення позову - 27 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Суди, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , дійшли висновку, що справедливим та таким що повністю забезпечує достатній рівень життя дітей, є щомісячний розмір аліментів у твердій грошовий сумі по 5 тис. грн на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Білозор О. О. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, а тому у розумінні ЦПК України справа № 520/4096/19 є малозначною.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, у поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Білозор О. О. посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.

Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені в малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Білозор О. О. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Білозор Олесі Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко