Справа № 703/1618/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

учасники справи:

представник позивача Золотарь О.С.

представник відповідача Терещенко С.І.

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

30 травня 2018 ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ухвали Смілянського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року було залучено ОСОБА_1 в якості правонаступника ОСОБА_2 .

В уточненій позовній заяві зазначено, що 21 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. В процесі розгляду справи було встановлено, що правонаступником померлого є ОСОБА_1 . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 21 червня 2007 року становить 3582,32 грн.

Позивач просить стягнути із правонаступника ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21 червня 2007 року у розмірі 3582,32 грн.

Ухвалою судді від 21 червня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило.

17 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому зазначає, що позовні вимоги АТ КБ Приватбанк вона не визнає, просила застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позовної давності. Також просила стягнути з позивача 1500 грн. судових витрат.

23 березня 2020 року представник позивача надав відповідь на відзив, згідно якого прохав суд задовольнити позовні вимоги АТ КБ Приватбанк у повному обсязі. З приводу строків позовної давності вказав, що банку стало відомо про смерть позичальника 18 березня 2019 року, а 05 квітня 2019 року направлено уточнюючу позовну заяву про стягнення боргу кредитором спадкодавця, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 проти вимог позивача заперечував повністю, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі з підстав пропуску позивачем строків позовної давності та стягнути з позивача на корсть відповідача 1500 грн. судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 шляхом підписання заяви від 21 червня 2007 року, уклав з Публічним акціонерним товариством Комерційним банком ПриватБанк договір № б/н, у відповідності до умов якого отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказані обставини підтверджено наданою до позову копією заяви від 21 червня 2007 року, яка містить підпис ОСОБА_2 про ознайомлення ним з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір).

Отже, уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч.1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, порушив умови договору, наслідком чого стало виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 станом на 30 квітня 2018 року становить 20630,47 грн., яка складається з наступного: - 3531,97 грн. - заборгованість за кредитом; - 11825,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3814,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 958,59 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості.

Як вбачається з копії актового запису про смерть №201 від 14 березня 2009 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до листа Смілянської державної нотаріальної контори №194/02-14 від 29 січня 2019 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , до Смілянської державної нотаріальної контори звернулась із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 . На підставі поданої заяви буза заведена спадкова справа №395/2009 р. 30 вересня 2009 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, звернулася ОСОБА_1 30 вересня 2009 року на її ім`я було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за р.№2391.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року було залучено ОСОБА_1 в якості правонаступника ОСОБА_2 .

Уточненою позовною заявою було змінено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме замість 20630,47 грн., АТ КБ Приватбанк вимагає стягнути вже з ОСОБА_1 3582,32 грн. за кредитним договором б/н від 21 червня 2007 року та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та в заяві про про застосування позовної давності було заявлено вимогу про застосування судом строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову АТ КБ Приватбанк про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

У Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак , перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу .

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки.

Відповідно до п. 3.1.3. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії).

Згідно до довідки, що надійшла до суду 20 травня 2020 року та була долучена представником позивача, строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , було встановлено 06/11 року, тобто останнім днем дії картки є 30 червня 2011 року.

За таких обставин, враховуючи наведені вище правові позиції та висновки Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 липня 2011 року, а щодо періодичних платежів - з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені.

З позовної заяви, вбачається, що позов було подано 30 травня 2018 року.

Зважаючи на зазначене, до суду з даним позовом позивач звернувся 30 травня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який дорівнює трьом рокам, оскільки строк дії кредитної картки був встановлений 06/11 року, зважаючи на що, загальний строк позовної давності сплинув 01 липня 2014 року.

Таким чином, аналізуючи вище викладене та те, що відповідач ОСОБА_1 вимагала застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

З приводу стягнення з позивача на користь відповідача понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 1500 гривень слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази, які, зокрема, і були представлені ОСОБА_1 суду, таким чином відповідачем дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України.

Отже, понесені ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням правової допомоги представника в розмірі 1500 гривень, підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 128, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 253,256,257,526,530,1048,1049,1054, 1218,1282 ЦК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», , МФО 305299, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати в сумі 1500 грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 квітня 2021 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький