Єдиний унікальний номер судової справи: 485/239/19
Провадження № 22-ц/812/696/21
Постанова

Іменем України

12 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа № 485/239/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Пасечнюком І.П.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на ухвалу Снігурівський районний суд Миколаївської області від 25 лютого 2021 року про призначення посмертної судово - психіатричної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Снігурівського районного нотаріального округу Шульга Тетяна Володимирівна, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

11 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, що складений ОСОБА_4 та посвідчений секретарем Афанасіївської сільською радою Снігурівського району Миколаївської області Ковальок О.С. 24 липня 2018 року за реєстровим номером 89, за яким належне йому майно він заповів ОСОБА_1 .

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2021 року за заявою позивача у справі призначено посмертну судово - психіатричну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (вул. Пирогова, 109, м. Вінниця, 21037). На вирішення посмертної судово-психіатричної експертизи поставлені наступні питання: 1) чи страждав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Снігурівка Миколаївської області, за життя на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, психічне захворювання або інші психосоматичні захворювання? ;2) якщо ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Снігурівка Миколаївської області, страждав психічною хворобою або іншою хворобою, яка могла б впливати на його психічний стан, то чи міг він при підписанні та складанні заповіту 24 липня 2018 року, з урахуванням всіх наявних медичних документів у справі, допитаних свідків, усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними?

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 діючи через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем, на яку судом покладено обов`язок, не проведено оплати призначеної у справі посмертної судово-психіатричної експертизи за ухвалою суду від 08 січня 2020 року, яку постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020 року змінено в частині виду експертизи та установи проведення, проведення якої було доручено ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» та зупинене провадження у справі.

Крім того, в ухвалі суду зазначено, що вартість проведення експертизи у Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» значно нижче ніж у ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

Разом з тим, доказів на підтвердження цих обставин не надано та не надано доказів того, що у зв`язку з тяжким матеріальним становищем позивач не мала можливості сплатити вартість експертизи, яку було доручено зазначеному Центру.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Строіч Л.Т., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи своєчасно та належним повідомленими про час та місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Призначаючи у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про те, чи розумів заповідач ОСОБА_4 на час складання заповіту значення своїх дій та чи міг керувати ними, потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 цього ж Кодексу призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Керуючись вимогами зазначених норм суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необхідність призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи.

25 лютого 2021 року представник позивача подав клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, в якій зазначив, що на думку позивача підставою недійсності заповіту є те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі через стан здоров`я та враховуючи, що для вирішення питання про психічний стан заповідача на час складання заповіту потрібні спеціальні знання, просив призначити зазначену експертизу (а.с. 48-49).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з положень статті 103 ЦПК України, встановивши, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, у зв`язку з чим у справі необхідно призначити судово-психіатричну (посмертну) експертизу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким судом дана правильна оцінка.

Згідно вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Крім того, в силу пункту другого частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 103 цього Кодексу учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

За змістом статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Як роз`яснено у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225 ЦК України, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт може бути визнано недійсним, тільки якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Відповідно до пункту 10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 865 від 08 травня 2018 року предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі досудового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (стаття 225 ЦК), і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен роз`яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обов`язково призначена у випадках, передбачених статтею 145 ЦПК України.

При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 103-113 ЦПК України, Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року N53/5, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.

Як роз`яснено у п. 14 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.

Такий висновок суду узгоджується з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України, якими передбачено, що призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №278/4583/13-ц.

Відповідно до частини 3 статі 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експерта установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експерту установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Листом Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» від 06 січня 2021 року № 17/04/5.м повернуто матеріали даної цивільної справи та медичну документацію для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 через нездійснення ОСОБА_3 оплати витрат за проведення експертизи.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2021 року поновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання.

У клопотанні від 25 лютого 2021 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, представник позивачки просив доручити проведення експертизи експертам Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», посилаючись на погіршення матеріального стану позивача та значно нижчу плату за експертизу в цьому закладі ніж в ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України».

В заяві від 25 лютого 2021 року, не підтримуючи клопотання позивача про призначення експертизи, представник відповідачки зауважень щодо даної установи не зазначив. Від інших учасників процесу зауважень щодо визначеної судом експертної установи також не надійшло.

За такого, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано вважав доцільним проведення експертизи доручити судовим експертам Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради».

Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів на підтвердження нижчої вартості плати проведення експертизи в зазначеній судом установі та доказів погіршення матеріального становища позивача через що вона не мала можливості сплатити вартість експертизи, яку було доручено зазначеному Центру у попередній ухвалі, не свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції, оскільки відмова суду у призначенні судово-психіатричної експертизи є прямим порушенням статті 105 ЦПК України, тоді як сама по собі незгода відповідача з висновком суду першої інстанції має суб`єктивний характер та не тягне правових наслідків.

Інші доводи скарги не впливають на оцінку законності та обґрунтованості оскарженої ухвали про призначення судової експертизи, і тому на увагу суду не заслуговують.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскаржена ухвала про призначення судової експертизи відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - залишити без змін.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівський районний суд Миколаївської області від 25 лютого 2021 року залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.