Єдиний унікальний номер 225/148/20
Номер провадження 22-ц/804/714/21
Головуючий у 1 інстанції Скиба М.М. Єдиний унікальний номер 225/148/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/714/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року цивільну справу №225/148/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину (головуючий у 1 інстанції суддя Скиба М.М., повний текст рішення складено 17 грудня 2020 року),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві приватної власності належить автомобіль CHEVROLET LACETTI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

05 лютого 2019 приблизно о 10 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_1 , який на підставі довіреності керував належним їй автомобілем, порушив приписи п.п. 12.6 ґ та 12.9 б Правил дорожнього руху України, не переконавшись у безпечності своїх дій, приступив до маневру обгону транспорту, який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди загинули люди та було пошкоджено її автомобіль.

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 року відповідача визнали винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16.12.2019 року вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 в частині призначеного покарання змінено. ОСОБА_1 за ч.3 ст.286 КК України призначено покарання у вигляді 6 років 8 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду залишено без змін. Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернуто позивачу ОСОБА_2 .

Внаслідок злочину вчиненого відповідачем їй завдано матеріальну шкоду, яка пов`язана з пошкодженням її майна.

Відповідно до звіту № 224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21. 11. 2019 року наданого ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», ринкова вартість автомобіля на дату пошкодження становить 181418, 69 грн (без ПДВ); вартість відновлювального ремонту складає 300963, 24 грн. (у т.ч. ПДВ на запасні частини і матеріали). Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля становить 181418 грн 69 коп. (без ПДВ). На теперішній час вартість пошкодженого транспортного засобу становить 12122, 50 грн.

Оскільки їй повернуто залишки пошкодженого автомобілю, то вважає, що вартість матеріального збитку доцільно зменшити на вартість пошкодженого автомобіля та сума збитку становить 169296,19 грн (181418,69 грн - 12122, 50 грн).

Крім того, у зв`язку з ДТП нею понесені витрати, а саме: оплата експертизи колісно-транспортного засобу у сумі 3636 грн; оплата послуг аварійного комісара по стоянці у сумі 9547, 50 грн; послуги по евакуації автомобіля з місця ДТП у сумі 3030 грн.

У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування завданої їй внаслідок вчинення злочину матеріальної шкоди у загальній сумі 185509,69 грн, у тому числі: 169296,19 грн збитки у зв`язку з пошкодженням майна; 3636 грн - витрати з оплати експертних послуг; 9547,50 грн - витрати на послуги аварійного комісара по стоянці.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 140515,84 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що його відповідальність, як водія транспортного засобу була забезпечена у страховій компанії та ДТП, під час якої було пошкоджено автомобіль, є страховим випадком.

Крім того, при встановленні ступеню вини відповідача необхідно було виходити з того, що ДТП сталася внаслідок зіткнення двох автомобілів та обидва водія поділяють відповідальність порівну, тому як дії обох перебували у причинному зв`язку з настанням події.

Також зазначає, що суд помилково взяв до уваги експертний звіт від 21.11.2019 року, оскільки зі звітну убачається, що оцінювач прийшов до висновку, що спірний автомобіль відновлюванню не підлягає на підставі необ`єктивних даних. За основу було прийнято ринкову власність пошкодженого автомобіля та не враховано пробігу автомобіля, який використовувався у якості таксі. Зазначений звіт носив консультативний характер, при цьому оцінювач не є експертом та не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому остання заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить рішення суду залишити без змін. В обґрунтування зазначає, що факт завдання матеріальної шкоди та факт неправомірних дій відповідача не підлягає доведенню, оскільки вина останнього була встановлена вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 року. При визначені розміру відшкодування судом було враховано, що відповідачем було порушено п`ять пунктів Правил дорожнього руху, а іншим водієм лише один та вірно визначено ступень вини відповідача у ДТП як 83%.

Заперечує проти доводів скарги щодо експертного звіту позивач наполягає, що у відповідача була можливість провести автотоварознавчу експертизу та з цього приводу була постановлена ухвала від 11.06.2020 року, однак останній відмовився від її проведення. Зазначає, що вона не наполягає на проведенні відповідачем ремонту автомобіля, та не заявляє вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Третьою особою також надано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та наводить доводи тотожні доводам, викладеним у відзиві позивача. Звертає увагу суду, що під час розгляду кримінальної справи відповідач визнав свою вину та зазначив, що він ніде не працює. У дані справі стверджує, що працював таксистом та відмовляється нести відповідальність.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Рішення суду в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, сторонами не оскаржується.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове.

Позивач та третя особа у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль «Chevrolet Lacetti», загальний легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до довіреності від 06.11.2018 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися (продавати, обмінювати, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення зобов`язань) належним їй на праві власності автомобілем Chevrolet Lacetti», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Довіреність видано з правом передоручення третім особам строком на п`ять років. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Толочко А.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2594.

05 лютого 2019 приблизно о 10 годині 40 хвилин, з вини ОСОБА_1 , який керував належним позивачу автомобілем «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та порушив приписи п.п. 12.6 ґ та 12.9 б Правил дорожнього руху України рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості, не переконавшись у безпечності своїх дій, приступив до маневру обгону транспорту, який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди загинули шість осіб, дві особи отримали тілесні ушкодження та було пошкоджено автомобіль позивача.

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: - автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - повернули ОСОБА_2 .

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16.12.2019 року, вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 р. відносно ОСОБА_1 змінено в частині призначеного покарання призначено покарання у вигляді 6 років 8 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2020 року ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

Відповідно до звіту №224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», ринкова вартість колісного транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату пошкодження складає 181418,69 грн (без ПДВ); вартість відновлювального ремонту складає 300963,24 грн (у т.ч. ПДВ на запасні частини і матеріали); вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ внаслідок ДТП складає 181418,69 грн; ринкова вартість пошкодженого КТЗ після ДТП складає 12122,50 грн; різниця між вартістю колісного транспортного засобу до та після ДТП складає 169296,19 грн.

Відповідно до копії квитанції №8 від 18.10.2019 року ОСОБА_5 сплачено вартість робіт з проведення оцінки матеріального збитку завданого транспортному засобу у сумі 3600 грн. Та згідно з квитанцією від 20.12.2019 року нею сплачено 9547,50 грн на користь ФОП ОСОБА_6 за послуги оцінка майна (послуги аварійного комісара по стоянці), 3030,00 грн за послуги по евакуації 05.02.2019 року пошкодженого автомобіля з місця ДТП до місця стоянки.

Згідно з полісом №АМ/5929003 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , власника CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Строк дії полісу з 14.03.2018 року по 13.03.2019 року.

Відповідно до листа ПрАТ «Страхова Група «ТАС» від 27.10.2020 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) до АТ «СГ «ТАС» у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 05.02.2019 року на звертались.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст.1166, 1187 ЦК України, обґрунтованого виходив з того, що внаслідок кримінального правопорушення вчиненого відповідачем було пошкоджено майно позивача, чим останній завдано шкоду, та визначив суму відшкодування, з урахуванням вини водія, у 83% від загальної шкоди завданої майну позивача внаслідок вказаної ДТП. При цьому у якості бази для обчислення була взята різниця між розміром ринкової вартості автомобіля та ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за положеннями ст.ст. 1166, 1187 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, та за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто згідно сукупного аналізу наведених правових норм підставою для цивільно-правовою відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З матеріалів справи убачається, що в результаті кримінального правопорушення вчиненого відповідачем сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої, зокрема було пошкоджено належне позивачу на праві власності майно. Обставина щодо наявності вини відповідача у скоєному ДТП встановлена вироком суду у кримінальній справі та, відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, є такою, що не підлягає доказуванню.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що відповідач, як винна у ДТП особа є неналежним відповідачем та необхідності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наявного в матеріалах справи полісу №АМ/5929003 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якій укладено між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 , убачається, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автотранспортного засобу CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед третіми особами.

Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_2 , як власник пошкодженого автотранспортного засобу, звернулась з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення до винної особи.

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4 особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК.

Тобто на спірні правовідносини положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджуються та відповідно до загальних положень ст.1166 ЦК України завдана позивачу матеріальна шкода відшкодовується особою, винною у неправомірних діях, внаслідок яких таку шкоду завдано.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що визначений судом розмір відшкодування є необґрунтованим, оскільки згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. (п.14)

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. (п.15)

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З експертного звіту №224 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 21.11.2019 року, складеного оцінювачем ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» убачається, що ринкова вартість автомобіля позивача на дату пошкодження становить 181418 грн 69 коп., тоді як вартість відновлювального ремонту складає 300963 грн 24 коп. (у т.ч. ПДВ на запасні частини і матеріали). Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість, то суд обґрунтовано виходив з того, що розмір матеріальної шкоди слід розраховувати з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження за відрахування від цієї суми вартості залишків пошкодженого майна, яке було передано позивачу після розгляду кримінальної справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи, викладені у апеляційній скарзі щодо невідповідності експертного дослідження фактичним обставинам справи та невідповідності зазначеній у ньому сумі відшкодування вимогам методики, оскільки даної обставини відповідачем не доведено.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, відповідно до якого визначено ринкову вартість транспортного засобу на час пошкодження та розмір відшкодування. В той час як відповідачем не було надано доказів на спростування наведених у звіті розрахунків.

За положеннями ч.4 та ч.5 ст. 12 ЦПК України кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених законом. У відповідності до вимог процесуального права, судом роз`яснено відповідачу обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ним обставин, зокрема право на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи, проте останній своїм правом не скористався ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року за клопотанням відповідача було призначено по справі судову авто товарознавчу експертизу, проте ухвала була повернута без виконання у зв`язку з відмовою відповідача від сплати рахунку за проведення експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність вини іншого водія апеляційний суд зазначає наступне.

В частині першій статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4 шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).

У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Судом першої інстанції були враховані наведені правові норми та при визначені ступеню вини обох учасників дорожньо-транспортній пригоди, з урахуванням обставин справи, вірно визначено ступень вини відповідача у розмірі 83%. Апеляційний суд погоджується з таким розміром, оскільки він є обґрунтованим, відповідає обставинам дорожньо-транспортної пригоди, які були встановлені судом під час розгляду цивільної справи та встановлені вироком суду у кримінальній справі, зокрема щодо кількості порушень Правил дорожнього руху України з боку відповідача та важкості їх наслідків.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Агєєв

О.Д. Канурна

Повний текст постанови складений 07 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач В.В. Папоян