Справа № 947/7291/20
Провадження № 2/947/739/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Молодов В.С.

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд стягнути із відповідача матеріальну шкоду яка заподіяна у результаті пошкодження автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14.09.2019 року з вини відповідача, у розмірі визначеним звітом про вартість матеріального збитку у сумі 20770,97 грн., а також моральну шкоду заподіяну внаслідок даного ДТП у розмір 50000 грн.

Третя особа, на боці позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на тому, що з транспортним засобом який належить позивачу та знаходився під її керуванням 14.09.2019 року здійснив зіткнення транспортний засіб під керуванням відповідача, який погодившись із провиною у зіткненні на місці, без виклику поліції, домовився сплатити шкоду яка буде розрахована спеціалістом з ремонту транспортних засобів, для чого надав номер свого мобільного телефону та дав сфотографувати документ який підтверджує його особу, але у подальшому відмовився від спілкування та оплати ремонту пошкодженого автомобілю позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти причетності відповідача к дорожньо-транспортної пригоді 14.09.2019 року та наполягав на відсутності належних та допустимих доказів його участі у ДТП. На вимогу суду щодо особистої участі відповідача у судовому засіданні представник заявив про неможливість такої явки.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 01.04.2020 року та одночасно із поданням позову надані документи підтверджуючи наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2020 року головуючим визначено Луняченко В.О.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження

22.07.2020 року від представника відповідача надано відзив на позовну заяву.

04.08.2020 року представником позивача надано відповідь на відзив, та враховуючи позицію відповідача, який заперечував проти його участі у ДТП заявлено клопотання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 01.10.2020 року здійснено перехід до розгляду справи зща правилами загального провадження.

29.10.2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено у судовому засіданні 14.09.2019 року о 12:31 годину на перехресті вулиць Пушкінської та Успенської у м. Одесі під час зупинці на забороняючий рух сигнал світлофору зі автомобілем HYUNDAI SONATA, р/н НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 та знаходився під керуванням ОСОБА_5 здійснив із заду зіткнення автомобіль BMW моделі X5.

Після спілкування між водіями, яки вийшли із транспортних засобів, з оглядом місця зіткнення, автомобілі продовжили рух.

Даний факт зафіксований камерами відео спостереження , відеозаписи з яких отримані позивачем шляхом звернення до комунальної установи Одеської міської ради «Центр інтегрованої системи відео спостереження та відео аналітики міста Одеси».

ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль HYUNDAI SONATA, р/н НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль BMW моделі X5, р/н НОМЕР_2 .

Враховуючи не дуже якісний рівень відеозапису, і запис під таким кутом що не видно повністю місця події у судовому засіданні не можливо було ідентифікувати як осіб яки спілкувались під час ДТП і всі їх дії так і номерні знаки автомобілів.

Зі сторони позивача до суду надані фотознімок посвідки на постійно приживання в Україні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії та номер ІНО29322, який зі слів третій особи та свідка ОСОБА_6 ( доньки третій особи, яка з її слів знаходилась у автомобілі під час ДТП) був зроблений зі згодою відповідача на місці події для підтвердження його особи та номера мобільного телефону, який надав відповідач, та який як пояснив у судовому засіданні представник відповідача є діючим номером мобільного телефону відповідача.

Згідно звіту №155/19 висновку про вартість матеріального збитку та вартості відновлюваного ремонту автомобіля HYUNDAI SONATA, р/н НОМЕР_1 , виготовленого 20.01.2019 року по результатам огляду транспортного засобу 14.11.2019 року оцінювачем ОСОБА_7 , вартість матеріального збитку заподіяного в результаті пошкодження 15.09.2019 року становить 20770,97 грн.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової ( матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної (немайнової ) шкоди (п. 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Як визначено у ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у відповідності до вимог ст.22 ЦК України

Згідно положень частини другої зазначеної статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі ( ч.3 ст. 22 ЦК України).

Частинами 1,2,5 ст. 1187 ЦК визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або, громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

Як вбачається із відеозаписів, яки були оглянути судом у судовому засіданні 18.02.2021 року 14.09.2019 року о 12:31 годину зіткнення транспортних засобів відбулось після повної зупинки автомобілю позивача на жовтий сигнал світлофору шляхом

Правилами дорожнього руху України ( далі ПДД ) визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України ( п.1.1 ).

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками ( п. 8.1 ПДД).

За змістом п. 8.7 ПДД світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, згідно п.п. ґ) п. 8.7.3 ПДД.

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним ( п.12.1 ПДД ).

Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу ( п. 13.1 ПДД).

Таким чином у даному випадку водій транспортного засобу який здійснив зіткнення із транспортним засобом який по переду зупинився на забороняючий рух сигнал світлофору порушив правила дорожнього руху щодо вибору скорості та безпечної дистанції і є особою яка є винної у зіткненні джерел підвищеної небезпеки, а тому несе відповідальність за пошкодження транспортного засобу позивача.

Розмір матеріальної шкоди заподіяної автомобілю позивача визначений звітом спеціаліста та його розмір не спростовано у судовому засіданні будь-яким іншими доказами або запереченнями проти належності і допустимості доказів поданих позивачем.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Що стосується доведеності , що саме відповідач є особою яка причетна до зіткнення транспортних засобів, суд враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів відеозапису у зіткненні транспортних засобів приймав участь автомобіль який відповідає наявному у власності відповідача автомобілю по моделі і кольору. Під час розгляду справи не спростовані твердження третій особи та свідка про те, що водій який знаходився у автомобілі яка зіткнулась із автомобілем позивача надав для фотографування документ який підтверджує його особу та номер свого мобільного телефону. Твердження про можливість отримання даних відомостей іншим шляхом не приймається судом враховуючи їх необґрунтованість.

Такий висновок суду ґрунтується в тому числі на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Також судом враховується небажання відповідача особисто у судовому засіданні надати пояснення з обставин який були предметом дослідження та відсутність будь-яких доказів з боку відповідача яки або повністю спростовували твердження сторони позивача але хоча б ставили під сумнів їх достовірність.

У сукупності дані обставини надають можливість суду прийти до висновку що саме відповідач був особою яка керувала належним йому транспортним засобом та здійснила зіткнення із автомобілем позивача 14.09.2019 року о 12:31 на перехресті вулиць Пушкінської та Успенської у м. Одесі, а тому саме на ОСОБА_8 покладається обов`язок по відшкодуванню позивачу у повному обсязі понесені їх збитки, вартість яких у сумі 20770,97 грн.. вважається судом доведеними у судовому засіданні.

Суд критично ставиться до позиції представника відповідача що факт не виклику поліції та відсутність складеного адміністративного протоколу про винність особи або довідки по ДТП свідчить про відсутність правових підстав для стягнення матеріальної шкоди, так як законодавством України не визнається відсутність виклику поліції та складення процесуальних документів в рамках КУпАП як обмеження права потерпілої особи на відшкодування заподіяної шкоди, а лише є підставою для визнання судом факту про неможливість у даному випадку стягнення шкоди із страхової компанії так як відповідними правовими актами визначена процедура реєстрації страхового випадку.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає що з боку позивача не було доведено та обґрунтовано із чого саме складається моральна шкода вартістю 50 000 грн.. враховуючи що під час зіткнення керував транспортним засобом не він, після зіткнення автомобіль знаходився у стані придатному для експлуатації, що підтверджує подальший його рух, з наданих медичних документів не вбачається наявність причинного зв`язку між ДТП та санаторно-курортним лікуванням, а твердження позивача що дане ДТП привело до того що він перестав проживати однією сім`єю із третьою особою не витримує жодної критики.

Таким чином суд приходить до висновку що з боку позивача не доведені позовні вимоги про наявність правових підстав для стягнення із відповідача моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для відмови у задоволенні зазначених вимог.

6.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

В даному випадку в якості судових витрат доведено сплата 470,40 грн. за проведення оцінки матеріальної шкоди спеціалістом, витрати на залучення яких відносяться до судових витрат, а тому підлягають стягненню із відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_5 , виданий 10.12.2002 року Іллічівським МВ УМВС України в одеській області, місце проживання: АДРЕСА_3 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14.09.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 20770,97 ( двадцять тисяч сімсот сімдесят) гривень 97 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 470,40 ( чотириста сімдесят ) гривень 40 копійок.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено судом 30.03.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.