Справа № 127/8378/20
Провадження № 22-ц/801/452/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 рокуСправа № 127/8378/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Вінницької міської ради,

треті особи : Центральний ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року, ухвалене судом під головуванням судді Вохмінової О.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третіх осіб Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету, надання дозволу на реалізацію майна боржника, стягнення моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконкому Вінницької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради і зміну порядку виконання судового рішення у справі 127/26881/14-ц. Вказав, що на виконанні у Центральному відділі ДВС м. Вінниці у складі зведеного виконавчого провадження №28920580 перебуває виконавчий лист №127/26881/14 ц, виданий 20.10.2015 року Вінницьким міським судом , про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 584 064,41 грн., що на час прийняття оскаржуваного рішення не виконаний. Постановою державного виконавця вказаного відділу від 10.09.2019 року було виявлено, описано та накладено арешт на належну боржнику ОСОБА_2 Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Після накладення арешту на вказане житлове приміщення, ОСОБА_2 01.10.2019 року зареєстрував у даній квартирі неповнолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На запит державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області до органу опіки і піклування щодо надання дозволу на продаж належної борнику 1/2 частки квартири, рішенням виконкому Вінницької міської ради №3124 від 12.12.2019 року у наданні дозволу на реалізацію майна ,право користування якою мають діти ,було відмовлено. Позивач зазначає, що оскаржуване рішення суперечить положенням законодавства і порушує його права на обов`язковість виконання судового рішення, оскільки права дітей при реалізації арештованого майна жодним чином не порушуються, оскільки реєстрація дітей була здійснена після опису і арешту квартири ,частка якої підлягала продажу, боржник ОСОБА_2 не є батьком вказаних дітей ,а їх мати - ОСОБА_3 є власницею двох житлових квартир в м. Вінниці, право на користування якими мають і її неповнолітні діти.

12 травня 2020 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просив суд припинити зловживання ОСОБА_2 , що полягають у фіктивній реєстрації двох неповнолітніх дітей в квартирі АДРЕСА_1 ; відновити становище, що діяло до заборони відділу ДВС примусово продавати описане та арештоване майно ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 35 000 грн.; визнати протиправним рішення виконкому Вінницької міської ради від 12.12.2019 року № 3124, яким відмовлено Центральному відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області у наданні дозволу на реалізацію Ѕ частки вищевказаної квартири; надати дозвіл на реалізацію Ѕ частки описаного та арештованого майна ОСОБА_2 квартири, відповідно до положень 2.3 розд. 2 Порядку реалізації арештованого майна, з метою виконання рішення суду.

Ухвалою Вінницького міського суду від 14 травня 2020 року до розгляду даної справи залучено Центральний ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Вінницького міського суду від 26 жовтня 2020 року до розгляду даної справи залучено ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Вінницького міського суду від 24 листопада 2020 позов задоволено частково; скасовано рішення виконкому Вінницької міської ради від 12.12.2019 року № 3124 в частині відмови в наданні дозволу Центральному ВДВС м. Вінниця на реалізацію Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ; надано дозвіл Центральному ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на реалізацію Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду їм, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що суд позбавив його можливості захисту своїх інтересів, оскільки про розгляд справи він належним чином не повідомлявся, а посилання суду на те, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи є невірними, оскільки матеріали справи не містять доказів про повідомлення його, зокрема, про відкриття провадження та дати судових засідань. Аналогічна ситуація стосується і третьої особи ОСОБА_3 , яка, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, які прописані в спірній квартирі, про розгляд справи теж належним чином не повідомлялась, в наслідок чого були порушені права неповнолітніх дітей. Крім того, суд не прийняв до уваги ухвалу Вінницького міського суду від 24.02.2020 року у справі 127/2688/14, якою було відмовлено в задоволенні заяви Центрального відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про надання дозволу на реалізацію арештованого майна, право на користування яким мають неповнолітні діти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду вищевказаним вимогам закону відповідає.

Суд встановив, що 07.12.1993 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в ВООБТІ 21.01.1994 року, ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Відомості про реєстрацію права власності на цю квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. В провадженні Центрального відділу ДВС м. Вінниця перебуває виконавче провадження № 54342465 від 21.07.2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 127/26881/14-ц, виданого 20.10.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 584 064, 41 грн. та зведене виконавче провадження № 28920580, до складу якого входить 11 виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 коштів на загальну суму 956 028, 72 грн.

10.09.2019 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Кулявцем О.С. проведено опис та арешт Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 (а.с. 16, 17). Іншого майна, що належить боржнику та на яке можна звернути стягнення, під час огляду квартири виявлено не було.

17.09.2019 року державним виконавцем було прийнято постанову про призначення експерта-оцінювача для встановлення вартості описаної та арештованої частки квартири.

На підставі заяви ОСОБА_2 01.10.2019 року в квартирі, що належить йому на праві власності, були зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із її неповнолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є ОСОБА_6 . Про реєстрацію дітей у спірній квартирі 09.10.2019 року ОСОБА_2 повідомив начальника Центрального відділу ДВС у м. Вінниці.

Згідно особового рахунку станом на 14.08.2020 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: з 15.07.1994 року власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26.04.2002 року син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 15.10.2008 року донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 02.12.2014 року невістка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 01.10.2019 року інші особи: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 106). Власник, яка 28.02.2014 року вибула ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

12.12.2019 року виконком Вінницької міської ради прийняв рішення № 3124, відповідно до якого було відмовлено Центральному відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області у наданні дозволу на реалізацію Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , право користування якою мають діти, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, що зареєстровані у цій квартирі (а.с. 30).

Мати дітей ОСОБА_3 є одноосібною власницею нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 і квартири АДРЕСА_4 (а.с. 113-114).

Задовольняючи позов частково, суд, посилаючись на статтю 29 ЦК України і Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», виходив з того, що права ОСОБА_1 порушені і підлягають захисту в обраний ним спосіб; докази проживання неповнолітніх дітей у квартирі за місцем їх реєстрації, фактичне користування цим житлом разом з батьками за договором найму або як членами сім`ї власника, відсутні; мати дітей ОСОБА_3 забезпечена житлом і має в одноосібній власності дві квартири в м. Вінниці, тому неповнолітні діти можуть бути зареєстровані і проживати разом із матір`ю в цих житлових приміщеннях; доказів того, що неповнолітні діти є членами сім`ї ОСОБА_2 і того що останній спільно проживає з ОСОБА_3 , вони пов`язані спільним побутом, ведуть спільне господарство матеріали справи не містять; реєстрація неповнолітніх дітей в спірній квартирі після її опису та арешту державним виконавцем та передана боржникові на відповідальне зберігання, суперечить Положенням чинного законодавства щодо нобхідності виконання судових рішень і не порушує прав неповнолітніх. ОСОБА_2 розумів можливі наслідки та перешкоди у реалізації частки квартири в подальшому; при прийнятті рішення № 3124 від 12.12.2019 року, органом опіки і піклування не були в повній мірі враховані обставини, встановлені судом і не було враховано, що реєстрація місця проживання особи жодним чином не призводить до виникнення права користування вказаним нерухомим майном; чинним законодавством не передбачено отримання дозволу на реалізацію житла у разі, коли у житлі після ухвалення рішення, опису та арешту майна та передачі його на відповідальне зберігання боржнику були зареєстровані неповнолітні діти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки суд вірно встановив обставини справи, які перевірив оціненими в порядку ст.89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини та правову норму, що їх регулює та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, в частині неповідомлення відповідача і третьої особи про розгляд справи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини 3 та 4 статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадках наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Крім того, згідно з частиною 11 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасник судової справи зобов`язаний добросовісно користуватися своїми правами, що покладає на його обов`язок у розумні проміжки часу цікавитися перебігом розгляду справи, а також - повідомляти суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судові засідання, ст.ст. 44, 131 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно абзацу 10 вказаної норми реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції направляв судові повістки за адресами місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того, вказана адреса за якою здійснювались повідомлення судом, також зазначена і в апеляційній скарзі її заявником, що свідчить про проживання заявника апеляційної скарги за вказаною адресою.

Відтак, суд дотримався всіх вимог процесуального закону щодо належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, належним чином повідомляв відповідача та третю особу про місце та час розгляду справи за адресами їх проживання, зазначеними в матеріалах справи, а невиконання ними вимог закону щодо повідомлення суду про зміну місця проживання, внаслідок чого вони не приймали участь в судових засіданнях, не є підставою для переоцінки встановлених судом обставин справи та скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом ухвали Вінницького міського суду від 24.02.2020 року у справі 127/2688/14, якою було відмовлено в задоволенні заяви Центрального відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про надання дозволу на реалізацію арештованого майна, право на користування яким мають неповнолітні діти, є необґрунтованими, оскільки посилаючись на вказане судове рішення в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 копію такої ухвали апеляційному суду не надав і клопотання про витребування і дослідження матеріалів справи 127/2688/14 не заявляв.

Як вбачається з тексту вказаної ухвали суду, опублікованому в Єдиному державному реєстрі судових рішень, нею відмовлено в задоволенні заяви про надання дозволу на реалізацію арештованого майна, право на користування яким мають неповнолітні діти. Така ухвала поставлялась за наслідками розгляду заяви Центрального відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), поданої в порядку забезпечення виконання судового рішення щодо реалізації майна ОСОБА_2 . Дана справа розглядається за позовом ОСОБА_1 , який заявляє про порушення своїх прав на виконання судового рішення і вимогами до суду надати дозвіл на реалізацію арештованого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Під час розгляду заяви ДВС, суд не встановлював обставин справи щодо правомірності чи не правомірності реєстрації неповнолітніх дітей в спірній квартирі і стягувач ОСОБА_1 участі під час розгляду заяви не приймав. При цьому, як було встановлено судом під час розгляду даної справи, неповнолітні діти були зареєстровані у житлі після ухвалення рішення, опису та арешту майна та передачі його на відповідальне зберігання боржнику.

Відтак, обставини, встановлені ухвалою суду про відмову у наданні дозволу на реалізацію арештованого майна, право на користування яким мають неповнолітні діти, не можуть являтися встановлиними обставинами у даній справі, необхідними для вирішення питання про скасування рішення Виконкому та надання дозволу на реалізацію Ѕ частки квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що реєстрація місця проживання неповнолітніх дітей у житловому приміщенні, яке належить боржнику, за рахунок продажу якої на прилюдних торгах має бути виконане рішення про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 , є способом перешкоджання виконанню рішення суду, що свідчить про зловживання боржником своїми процесуальними правами та створення штучних перешкод для виконання судового рішення у повному обсязі.

Інших підстав для скасування рішення суду в зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, заявник апеляційної скарги не довів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за заявником апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: С.Г. Копаничук

Судді: В. В. Оніщук

С. К. Медвецький